Справа № 440/2458/20
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 р.Справа № 440/2458/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промо Стар Україна" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк), по справі № 440/2458/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промо Стар Україна"

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промо Стар Україна" (далі позивач, ТОВ "Промо Стар Україна") звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати:

- припис Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ15307/2025/АВ/П від 26.03.2020;

- постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу №ПЛ15307/2025/АВ/П/ПТ/ТД-ДФ від 24.04.2020 (а.с. 1-8).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 2, 9, 12, 77-78, ч.ч. 1-5 ст. 242, ст. 260, ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст.ст. 21, 24, 265 КЗпП України, Параграфу 1 ст. 6 Конвенції, ст. 19 Конституції України, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, наданим позивачем щодо працевлаштування ОСОБА_1 , також не врахував, що особа ОСОБА_2 не ідентифікована відповідачем ні в акті відвідування, ні в постанові, особа з прізвищем ОСОБА_2 ніколи не перебула ні у трудових , ні у інших відносинах з позивачем, а ОСОБА_1 на час інспекційного відвідування офіційно працевлаштований та був допущений до роботи на підставі заяви, наказу, записів в трудовій книжці та після проведення всіх необхідних інструктажів, а отже висновки відповідача та суду щодо допущення цих осіб без укладення трудового договору є необгрунтованими, у зв`язку з чим припис та постанова є протиправними, оскільки позивачем не порушено ч.3 ст. 24 КЗпП України.

Також апелянт зазначає, що абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України не передбачено застосування штрафу до суб`єкта господарювання у зв`язку з відсутністю повідомлення податкового органу при прийнятті працівника на роботу.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем порушено процедуру інспекційного відвідування, а саме початку його проведення раніше заплановано часу на 15 хв., та підписання акту інспекційного відвідування лише однією особою, а не всіма інспекторами, які брали участь у проведенні заходу.

Управління Держпраці у Полтавській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування зазначило, що штраф накладено на позивача правомірно, оскільки ТОВ "Промо Стар Україна" порушено вимоги ч.3 ст. 24 КЗпП України, факт допуску двох працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до роботи без належного оформлення трудових відносин підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що Управлінням Держпраці у Полтавській області проведено інспекційне відвідування ТОВ "Промо Стар Україна" щодо дотримання законодавства про працю, за результатами якого складено акт №ПЛ15307/2025/АВ від 17.03.2020 (а.с. 13-20).

За висновками акту зазначено про порушення ТОВ "Промо Стар Україна" ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині допущення до роботи працівників без укладання трудового договору, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з актом перевірки позивачем подано відповідачу письмові заперечення, в яких зазначено, що ОСОБА_1 був допущений до роботи після проведення інспекційного відвідування, на підставі заяви, наказу, записів в трудовій книжці та після проведення всіх необхідних інструктажів. Несвоєчасне повідомлення податкового про прийняття на роботу ОСОБА_1 відбулося з вини заступника директора ТОВ «Промо Стар Україна», якому винесено догану, що підтверджується наказом від 06.03.2020 № 06/03-1. ОСОБА_2 на товаристві позивача не працює і ніколи не працював, у зв`язку з чим позивачем не порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України (а.с. 28-30).

25.03.2020 Управління Держпраці у Полтавській області повідомило позивача, що його зауваження додані до акта інспекційного відвідування (а.с. 31-32).

26.03.2020 Управлінням Держпраці у Полтавській області складено припис про усунення виявлених порушень №ПЛ15307/2025/АВ/П, яким ТОВ "Промо Стар Україна" зобов`язано усунути порушення, зокрема вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України до 15.04.2020 (а.с.21-23).

Позивач, не погоджуючись з приписом, подав скаргу до Управління Держпраці у Полтавській області, за результатом розгляду якої повідомлено товариство про відсутність підстав для скасування припису (а.с. 26-27, 55-56).

24.04.2020 постановою Управління Держпраці у Полтавській області № ПЛ15307/2025/АВ/П/П/ПТ/ТД-ФС на ТОВ "Промо Стар Україна" за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме допуск до роботи без належного оформлення трудових відносин 2 працівників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , накладено штраф у розмірі 94 460,00 грн .

В постанові зазначено, що 06.03.2020 о 09 год 15 хв за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ "Промо Стар Україна" за адресою: м. Миргород, вул. Сорочинська, 273 на території автозаправної станції знаходився ОСОБА_1 , який здійснював заправку асенізаційної машини. В письмовому поясненні від 06.03.2020 він зазначив, що працює на посаді оператора-заправщика з 29.02.2020 та отримував заробітну плату в кінці лютого.

10.03.2020 посадовими особами товариства були надані документи: наказ від 28.02.2020 № 28/02-1к, згідно якого ОСОБА_1 прийнятий на посаду оператора автозаправних станцій АГЗС 01.03.2020 з оплатою праці згідно штатного розпису. Повідомлення про прийняття працівника на роботу ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у Полтавській області 06.03.2020 о 15:03:41 год, про що свідчить квитанція №2. Тобто трудові відносини між товариством та ОСОБА_1 оформлено належним чином лише після здійснення інспекційного відвідування.

06.03.2020 о 09 год 30 хв на зправці за адресою: АДРЕСА_1 ,були присутні дві особи: касир заправної станції ОСОБА_3 та оператор ОСОБА_2 , який назвав своє прізвище, зайшовши до приміщення, де працює касир та пішов виконувати обов`язки, а саме здійснювати заправку автомобілів. Зв`язок між касиром та оператором здійснювався за допомогою переговорного пристрою. При цьому, оператор ОСОБА_2 повідомляв кількість пального, залитого в той чи інший автомобіль. Після цього касир ОСОБА_3 отримувала кошти за пальне та видавала чек. За діями оператора ОСОБА_2 та процесом заправки касир ОСОБА_3 спостерігала на моніторі, що знаходиться на місці роботи касира.

В письмовому поясненні від 06.03.2020 касир ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_2 стажується третій день, працює по дві години.

Від надання письмових пояснень ОСОБА_2 відмовився, усно повідомивши, що стажується третій день.(а.с.24-25)

Не погоджуючись з приписом та постановою відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт допуску ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору є доведеним, а тому оскаржувані припис та постанова про накладення штрафу є правомірними.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п. 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі Закон № 877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст.ст. 1, 3, ч.ч. 1, 4, 6-8, абз. 2 ч.10, ч.ч. 13, 14 ст. 4, ч.ч. 1- 4 ст. 5, ч. 3 ст. 6, ч. 1- 4, 6 ст.ст. 7, 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст. 22 цього Закону.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі Порядок № 823) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені п. 5 Порядку № 823, відповідно до приписів якого інспекційні відвідування проводяться, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктом 19 Порядку № 823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 509 (далі Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Згідно з п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Відповідно до п. 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно з ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб , які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про охорону праці" працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

За правилами ст.21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Нормами ст. 24 КзпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для накладення штрафу на позивача слугував висновок Управління Держпраці в Полтавській області про допущення позивачем до роботи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без укладення трудового договору.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, врахувавши в якості належного та достатнього доказу акт інспекційного відвідування, пояснення касира ОСОБА_3 та оператора ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без врахування усіх доказів, наявних в справі в підтвердження належного оформлення працевлаштування ОСОБА_1 позивачем, а саме заяви про прийняття на роботу, наказу про прийняття на роботу, трудової книжки, тощо.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді оператора автозаправних станцій АГС в ТОВ «Промо Стар Україна» з 01.03.2020, що підтверджується наказом №28/02-1к від 28.02.2020, трудовою книжкою, табелем використання робочого часу (а.с. 41, 51,99).

До роботи ОСОБА_1 приступив після проходження відповідних інструктажів: вступного - 28.02.2020, з охорони праці на робочому місті - 01.03.2020, з питань пожежної безпеки - 01.03.2020, що підтверджується записами в журналах реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці (а.с. 90 - 90).

Отже, на час проведення інспекційного відвідування ОСОБА_1 перебував у офіційно оформлених трудових відносинах із позивачем, був допущений до роботи на підставі заяви, наказу, записів в трудовій книжці та після проведення всіх необхідних інструктажів.

Щодо доводів відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про несвоєчасність повідомлення позивачем податкового органу про прийняття на роботу ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у Полтавській області 06.03.2020 о 15:03:41 год, про що свідчить квитанція №2, тобто після здійснення інспекційного відвідування (а.с. 101).

За несвоєчасне повідомлення податкового органу про прийняття на роботу ОСОБА_1 заступника директора ТОВ «Промо Стар Україна» ОСОБА_4 оголошено догану, що підтверджується наказом від 06.03.2020 № 06/03-1 (а.с. 37).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України " Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та територіальним органами про прийняття працівників на роботу "від 17 червня 2015 № 413 , відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України Кабінет Міністрів України постановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже , вказаним нормативним актом встановлено обов`язок подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби, за формою згідно з Додатком до Постанови № 413.

Разом з тим, абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України не передбачає накладання штрафів за не своєчасне повідомлення органів ДФС про працевлаштування .

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 23.04.2020 по справі № 440/45/19, від 24.09.2020 по справі № 200/929/19-а.

Судом встановлено, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що штраф на позивача накладено, зокрема на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Отже відповідачем , у даному випадку помилково притягнуто позивача до відповідальності на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за несвоєчасне повідомлення органів ДФС про працевлаштування ОСОБА_1 , що є підставою для скасування постанови в частині накладення на позивача штрафу .

Стосовно накладання штрафу на позивача за допущення до роботи в ТОВ «Промо Стар Україна» ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач безпосередньо з особою під прізвищем " ОСОБА_2 " не спілкувався, пояснення не відбирав, ні в акті інспекційного відвідування, ні в постанові від 24.04.2020 не зазначено його особисті дані, а саме повне ім`я , по батькові, адреса, або інші, які б ідентифікували особу.

Відсутність зазначених відомостей позбавляє суд можливості , відповідно до ст.9 КАС України перевірити викладені в постанові та приписі обставини, викликати в судове засідання зазначену особу в якості свідка.

Зазначені в акті та постанові обставини про спілкування по рації та відпуск палива особу " ОСОБА_2 " не підтверджені жодними доказами, а отже безпідставно враховані судом першої інстанції.

В наявних в справі поясненнях касира ОСОБА_3 не зазначено, що під час інспектування ОСОБА_5 проводив заправку автомобіля і спілкувався з ним по рації.

Разом з тим, позивач зазначає, що ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Промо Стар Україна», у зв`язку з чим товариство не має можливості надати документи на підтвердження трудових відносин з зазначеною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже відповідачем не доведено факт допущення ОСОБА_2 до роботи ТОВ «Промо Стар Україна», а викладені в постанові та приписі обставини ґрунтуються на припущеннях.

Доводи апелянта щодо порушення відповідачем процедури інспекційного відвідування, а саме проведення його на 15 хв. раніше запланового часу, підписання акту інспекційного відвідування лише одним інспектором, а не всіма які приймали участь його проведенні, колегія суддів вважає помилковими, оскільки незначні недоліки під час проведення інспекційного відвідування не є беззаперечними доказами його неправомірності.

Відповідно до ч. ч.1,4 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так кожному доказу , що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Отже ,для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не дослідив наявні в справі докази та прийняв рішення без встановлення всіх значимих обставин по справі та оцінки наданих сторонами доказів, проте врахував в якості доказу відеозапис, який відсутній в матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність оскаржуваних припису та постанови Управління Держпраці у Полтавській області, та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє обґрунтоване підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та є такими, що спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи, та доказам, наданим сторонами, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.ч. 1, 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позову з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Промо Стар Україна» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 4 204,00 грн та апеляційної скарги у розмірі 6 306,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду справи, позов задоволено, на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені нею судові витрати у розмірі 10 510,00 грн (4 204,00 + 6 306,00) .

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промо Стар Україна" задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року по справі № 440/2458/20 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промо Стар Україна" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати припис Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ15307/2025/АВ/П від 26 березня 2020 року та постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу №ПЛ15307/2025/АВ/П/ПТ/ТД-ДФ від 24 квітня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області ( вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, 36014) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промо Стар Україна"(, вул. Великотернівська, 7, м. Полтава, 36040) витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 18.01.2021