Справа № 500/1651/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1651/20 пров. № А/857/12914/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Гербут Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Осташем А. В. об 11:17 год у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

10.07.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене в листі №1900-0321-9/4203 від 05.04.20 щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком, зобов`язати відповідача призначити та здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17 вересня 2019 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії з огляду на відсутність необхідного стажу роботи, оскільки період її роботи на посаді обліковця-прийомщика молока Пробіжнянської сільської ради не підлягає врахуванню до стажу роботи для призначення пенсії, тому що не підтверджений первинними документами.

В судове засідання на апеляційний розгляд справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.12.2019 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 05.04.2020 №1900-0321-9/4203 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення їй пенсії, оскільки загальний страховий стаж складає 22 роки 04 місяці 11 днів (в тому числі роки, в яких не відпрацьовано встановленого господарством мінімуму трудоднів, за фактичною тривалістю у 1995 році), що є меншим за необхідний. Зазначено, що період роботи з 01.08.1996 по 30.04.2000 на посаді обліковця-прийомщика молока Пробіжнянської сільської ради до страхового стажу зарахуванню не підлягає, так як достовірність довідки від 03.05.2000 №65, виданої Пробіжнянською сільською радою, не підтверджена жодними первинними документами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт роботи позивача на посаді обліковця-прийомщика молока Пробіжнянської сільської ради підтверджується довідкою Пробіжнянської сільської ради від 03.05.2000 № 65 та показаннями свідка, відтак, період роботи з 01.08.1996 по 30.04.2000 підлягає зарахуванню до загального стажу роботи, як і період її роботи в колгоспі імені К. Маркса а с. Пробіжна за 1995 рік в повному обсязі, незважаючи на характер і тривалість роботи, що дає підстави для призначення їй пенсії.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки, які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року після досягнення ними 59 років.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу має бути зарахований період трудової діяльності особи, протягом якого вона підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, оскільки спірний період трудової діяльності, який, на думку позивача, підлягає зарахуванню до страхового стажу існував до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то такий має зараховуватись в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), що був чинним на той момент.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

За правилами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Як встановлено з матеріалів справи, на момент подання заяви про призначення пенсії (16.12.2019) позивач досягнула віку, необхідного для призначення пенсії (59 років), цей факт відповідачем не оспорюється.

Однак, на думку відповідача, у ОСОБА_1 недостатньо страхового стажу для призначення пенсії, оскільки такий складає лише 22 роки 04 місяці 11 днів.

Так, під час вирішення питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідачем до страхового стажу не враховано період роботи в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області на посаді обліковця-прийомщика молока з 01.08.1996 по 30.04.2000.

Апеляційним судом встановлено, що в трудовій книжці позивача відсутні записи про зазначений вище період роботи на посаді обліковця-прийомщика молока, та й трудова книжка позивача видана лише у 2019 році.

В підтвердження роботи у вказаний період позивачем надано копію довідки Пробіжнянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 03.05.2000 № 65, засвідченої ОСОБА_1 .

Як вбачається з цієї довідки, у ній відсутні покликання на будь-які первинні документи про роботу позивача у спірний період. Тобто підстава видачі довідки сільським головою невідома.

Інших документів, які б підтверджували факт роботи позивача в період з 01.08.1996 по 30.04.2000, не надано.

Відповідно до довідки Пробіжнянського сільського голови від 12.05.2020 № 26 в селі Пробіжна 05.07.2000 була стихія та знищені будівлі, побиті дахи, у зв`язку з чим знищені окремі документи, в тому числі, папка обліку здачі сільського молока і книга розпоряджень сільського голови.

Слід зазначити, що вказана обставина дає підстави для висновку про знищення лише окремих документів організаційно-розпорядчої діяльності Пробіжнянської сільської ради, натомість, позивачем не надано жодного документа в підтвердження її роботи з 01.08.1996 по 30.04.2000, зокрема, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, табель робочого часу, письмовий трудовий договір тощо.

Виходячи з викладеного, видається неможливим встановити факт роботи позивача на посаді обліковця-прийомщика молока з 01.08.1996 по 30.04.2000, як і підставу, на якій видана довідка Пробіжнянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 03.05.2000 № 65.

Що стосується допитаної в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_2 , яка підтвердила, що працювала разом з позивачем у спірний період в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, суд апеляційної інстанції не вважає такі пояснення достатнім доказом для зарахування спірного періоду до страхового стажу, оскільки судом першої інстанції не встановлено факту роботи ОСОБА_2 у Пробіжнянській сільській раді у відповідний період.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з позицією відповідача про незарахування позивачу в загальний стаж роботи періоду з 01.08.1996 по 30.04.2000, оскільки такий не підтверджений належними та допустимими доказами.

Що стосується неврахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 роботи в 1995 році в колгоспі імені К. Маркса в с. Пробіжна в повному обсязі, то слід зазначити, що трудова книжка колгоспника на ім`я позивача містить запис про роботу в колгоспі імені К. Маркса з 1978 року по 1996 рік, кількість відпрацьованих днів та виплачений заробіток.

Так, у 1995 році ОСОБА_1 відпрацювала 62 людинодні, в той час коли встановлений мінімум трудоднів становив 200 днів.

Обставин поважності причин невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві у 1995 році судом не встановлено, а тому, відповідно до статті 56 Закону №1788-XII Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області при обчисленні її стажу роботи правомірно враховано час роботи за фактичною тривалістю.

Відтак, висновок суду першої інстанції про підтвердженість безперервної роботи ОСОБА_1 в колгоспі імені К. Маркса в період з 01.01.1986 по 30.06.1996 та необхідність врахування такого в повному обсязі при обчисленні страхового стажу не відповідає встановленим обставинам справи.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, що свідчить про правомірність відмови відповідача в призначенні їй пенсії та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі № 500/1651/20 скасувати і ухвалити постанову, якою в позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 18.01.2021