Справа № 340/2258/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2258/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В., за участю:

секретаря судового засідання Коробченка Є.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Котиги І.В.,

представників відповідача 1: Стецюка В.І., Глазунова М.Ю.,

представника відповідача 2 Шигуна Д.Ю.,

розглянув у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до відповідачів:

1- Військової частини НОМЕР_2 Командування Сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України (; адреса: 04119, м.Київ, 119, вул. Дегтярівська, 28а)

2- Головнокомандувача Збройних Сил України (код ЄДРПОУ - 24980888; проспект Повітрянофлотський, 6, м. Київ, 03168)

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення різниці в заробітку та моральної шкоди.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 1), Головнокомандувача Збройних Сил України Міністерства оборони України (далі відповідач 2), у якому, з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ, прийнятий 12.06.2020 року командиром військової частини НОМЕР_2 генералом-лейтенантом ОСОБА_2 №259 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині пункту 1: застосування дисциплінарного стягнення пониження в посаді заступника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України, генерал-полковника ОСОБА_3 від 03.07.2020 року № 160, в частині п. 6 § 3: ...призначити: майора ОСОБА_1 , заступника начальника арсеналу з матеріально-технічного забезпечення 62 арсеналу Сил логістики Збройних Сил України, помічником начальника бази з матеріально-технічного забезпечення 2572 центральної артилерійської бази озброєння сил логістики Збройних Сил України, ВОС-700ІООЗ. Призначається на нижчу посаду у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення пониження в посаді з шпк підполковник на майор. Підстава: наказ командувача Сил логістики Збройних Сил України від 12.06.2020р. № 259.;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічною забезпечення з 17.08.2020 року;

- зобов`язати Головнокомандувача Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальне і грошове забезпечення різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного переміщення;

- стягнути з командування Сил логістики Збройних Сил України військової частини - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень;

- стягнути з Командування Сил логістики Збройних Сил України військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень (т.2,а.с.127-135).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його протиправно, без належних на те підстав та з порушенням порядку проведення службового розслідування було притягнуто до дисциплінарної відповідальності застосовано дисциплінарний захід пониження в посаді та звільнено з посади заступника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення.

Так, ОСОБА_1 категорично заперечує свою причетність до спроби вивезення військового майна (чотирьох бочок дизельного пального ємністю 200 літрів кожна) за межі військової частини НОМЕР_3 без дозвільних документів 25 травня 2020 року, за наслідками якої його притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Позивач наголошує, що висновки відповідача 1 про його участь у спробі вивезення пально-мастильних матеріалів грунтуються лише на сумнівних поясненнях учасників події, причини та підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності у спірному Наказі №259 визначені у загальних рисах, не конкретизовані. При цьому щодо вказаних подій були проведені два службових розслідування, що забороняється пунктом 14 Розділу 3 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Представник позивача зазначив також, що за фактом вчинення закінченого замаху на привласнення військового майна відкрито в рамках досудового розслідування кримінальне провадження від 28 травня 2020 року №000026. Процесуальний статус позивача у даному кримінальному провадженні дотепер не визначений. Даний факт, на його думку, виключає притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності до проведення повного та всебічного розслідування в рамках кримінального провадження.

За наслідками самовідводу судді Кіровоградського окружного адміністративного суду Брегея Р.І., на підставі повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.06.2020 року, дана справа передана судді Кравчук О.В.

Ухвалою суду від 30 червня 2020 року відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову за заявою представника позивача.

Ухвалою суду від 01 липня 2020 року відкрите провадження в адміністративній справі; справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 липня 2020 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог; до участі у справі у статусі відповідача залучено Генеральний штаб Збройних Сил України.

Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року первісного відповідача у справі - Генеральний штаб Збройних Сил України - замінено належним відповідачем - Головнокомандувачем Збройних Сил України; строк проведення підготовчого судового засідання продовжено на 30 днів.

Надалі судові засідання неодноразово відкладлись за клопотаннями представників сторін та у зв`язку з неприбуттям у судове засідання свідків.

Відповідач 1 позовних вимог не визнав; у поданому відзиві на позов представник відповідача 1 наголосив, що матеріалами службової перевірки належними та допуститими доказами встановлено факт незаконної спроби вивозу з території військової частини НОМЕР_3 пально-мастильних матеріалів за безпосередньої вказівки ОСОБА_1 . За таких умов до позивача правомірно застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді пониження в посаді.

Відповідач 2 позовних вимог також не визнав. Вказав, що оскаржений Наказ від 03 липня 2020 року № 160 видано ним у відповідності до підпункту 3 пункту 82 Розділу IV Положення про проходження громадянами України військової служби у Зройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 у порядку виконання застосованого до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

У відповіді на відзиви позивач спростував доводи відповідачів та підтримав заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні сторони підтримали письмово висловлені позиції.

Суд заслухав вступне слово сторін, їх пояснення та виступи у судових дебатах, показання свідків, дослідив письмові докази, надані позивачем та представниками відповідачів та

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2020 року Наказом командира військової частини НОМЕР_2 з метою з`ясування обставин порушень в організації забезпечення пально-мастильними матеріалами у військовій частині НОМЕР_3 призначено службову перевірку, проведення якої доручене комісії у складі посадових осіб військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 (Т.1, а.с. 99).

Під час службової перевірки були відібрані пояснення від військовослужбовців та посадових осіб військової частини НОМЕР_3 , у тому числі ОСОБА_1 . До матеріалів службової перевірки долучені, зокрема, службова картка позивача, накази командира військової частини НОМЕР_3 щодо організації чергування склади добових нарядів, первинна документація щодо надходження та обліку ПММ у військовій частині НОМЕР_3 (Т.1, а.с. 94-98).

Актом проведення службової перевірки в частині, що стосується позивача, встановлені такі обставини.

В період з 04.05.2020 по 08.05.2020 комісією військової частини НОМЕР_2 (Командування Сил логістики Збройних Сил України) на складі пально-мастильних матеріалів було виявлено надлишок дизельного пального в кількості 1235 кг, яке 08.05.2020 було оприбутковано військовою частиною встановленим порядком на загальну суму 36 053,50 грн. (акт № З оприбуткування майна складу ПММ).
Знаючи про сплановану повторну роботу комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України, заступник командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення майор ОСОБА_1 прибув 23.05.2020 близько 09.00 на склад ПММ військової частини НОМЕР_3 та надав вказівку начальнику складу ПММ прапорщику ОСОБА_4 провести заміри пального, що зберігається на складі та про результати доповісти йому.
В період з 10.00 до 15.00 23.05.20 прапорщик ОСОБА_5 , виконуючи зазначену вказівку виявив надлишок дизельного пального в кількості 800 літрів та доповів про вищезазначене заступнику командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення майору ОСОБА_6 .
Із слів прапорщика ОСОБА_7 стало відомо, що заміри він провів аріометром, який був придбаний ним особисто за власні кошти через мережу інтернет. Як в подальшому було встановлено покази даного приладу є сумнівними, а саме визначення щільності дизельного пального не є можливим у зв`язку з тим, що фактична густина дизельного пального на складі ПММ становить 0,823-0,824 кг/м/ а технічні можливості придбаного приладу (діапазон виміру густини) складає 0,830-0,870 кг/м '
Будучи переконаним у достовірно даних отриманих з доповіді начальника складу ПММ прапорщика ОСОБА_7 про утворення надлишків пального, заступник командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення майор ОСОБА_8 вирішив здійснити викрадення вищезазначеного військового майна, що перебувало на обліку у військовій частині та зберігалося на складі ПММ.
Реалізовуючи задумане, майор ОСОБА_8 віддав усний наказ прапорщику ОСОБА_4 прибути на склад ПММ о 20.30 того ж дня.
Близько 20.00 23.05.2020 майор ОСОБА_8 наказав військовослужбовцям строкової військової служби військової частини НОМЕР_3 солдатам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибути на склад ПММ, що останні і виконали прибувши близько 20.30 у парк військової частини до визначеного місця.
О 20.30 водій автомобільного взводу солдат військової служби за контрактом ОСОБА_11 , який в той час виконував обов`язки у добовому наряді, в якості водія автопатруля військової частини НОМЕР_3 , за наказом майора ОСОБА_12 під`їхав військовим транспортним засобом УРАЛ в/н НОМЕР_5 до складу ПММ та зупинив транспортний засіб біля заправної колонки, з метою подальшого вивозу бочок з пальним до залізничного переїзду с. Богданівка, де останнього мали зустрінути та провести до місця розвантаження.
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 завантажити чотири бочки об`ємом по 200 л на автомобіль УРАЛ в/н НОМЕР_5 .
20.30 до складу ПММ прийшов начальник складу ПММ прапорщик ОСОБА_5 . ОСОБА_15 повідомив прапорщика ОСОБА_7 , що забирає надлишок дизельного паїьного в кількості 800 літрів під особисту відповідальність. В подальшому майор ОСОБА_8 наказав начальнику складу ПММ прапорщику Євгену Шихненку почати заправку зазначеної тари дизельним пальним. Всі чотири бочки були заправленідизельним пальним в об`ємі 800 літрів.
Близько 21.00 23.05.2020 до автомобіля УРАЛ в/н НОМЕР_5 прибули військовослужбовці строкової служби старший солдат ОСОБА_16 та старший солдат ОСОБА_17 призначені до складу автомобільного патруля та на автомобілі під керуванням солдата ОСОБА_18 вирушили для виконання обов`язків до воріт пункту пропуску техніки.
В той же час під час виїзду через КПП №1 (з пропуску техніки) помічник чергового старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_19 виконуючи покладені на нього обов`язки оглянув автомобіль УРАЛ в/н НОМЕР_5 та виявив у кузові чотири повні бочки з пальним об`ємом по 200 л кожна, які намагалися вивезти без відповідної перепустки, про що невідкладно здійснив доповідь черговому військової частини майору ОСОБА_20 та не допустив виїзду автомобіля з території військової частини, В свою чергу черговим військової частини НОМЕР_3 було здійснено доповідь командиру військової частини.
23.05.2020 близько 22.10 на мобільний телефон чергового військової частини НОМЕР_3 зателефонував майор ОСОБА_8 та запитав "чому проблема та чому не випускається машина", на що отримав відповідь, що за наказом командира військової частини НОМЕР_3 машину повернуто до парку.
У своїх поясненнях водій автомобільного взводу солдат військової служби за контрактом ОСОБА_11 стверджує, що близько 22.10 на мобільний телефон солдата строкової служби ОСОБА_21 , який знаходився поряд з ним, надійшов телефонний дзвінок з невідомого номера і наказав останньому передати мобільний телефон йому. Під час спілкування солдат ОСОБА_11 впізнав голос майора ОСОБА_12 , який наказав йому розгрузити бочки з дизельним пальним біля місця зберігання деревини, неподалік від лазні військової частини. Після розвантаження бочок з дизельним пальним автопатруль вибув на маршрут патрулювання.
Черговий частини майор ОСОБА_22 отримавши інформацію з парку, про те, що машина автопатруля з паливом до парку не прибувала, з`ясував з доповіді патрульного адміністративно-господарської території, що машина автопатруля здійснює патрулювання за визначеним маршрутом, а бочки з дизельним паливом вивантажені між майданчиком з металобрухтом та навісом з деревиною біля лазні військової частини. В подальшому за наказом чергового частини силами чергового підрозділу бочки з дизпаливом були негайно перемішені до парку військової частини на склад ПММ, та взяті під охорону нарядом по парку військової частини НОМЕР_3 .

На підставі викладеного комісією зроблено ряд висновків щодо необхідності застосування до посадових осіб та військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 заходів дисциплінарного впливу та притягнення до дисциплінарної і матеріальної відповідальності. Зокрема, ОСОБА_1 запропоновано звільнити з лав Збройних Сил України за порушення пунктів 11, 16, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог пунктів 3.1.9, 3.2.1, 3.2.2 наказу Міністерства оборони України від 16 липня 1997 року № 300 та здійснення спроби привласнення військового майна.

Суд зазначає, що наданими у межах перевірки поясненнями ОСОБА_1 будь-яку свою причетність до спроби вивезення пального 23 травня 2020 року заперечив; зазначив, що відповідних вказівок нікому не надавав та з 20:10 перебував вдома.

12 червня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_2 на підставі висновків комісії від командування Сил логістики Збройних Сил України винесено Наказ № 259, яким, зокрема, на заступника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення майора ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення пониження в посаді за порушення пунктів 11, 16, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог пунктів 3.1.9, 3.2.1, 3.2.2 наказу Міністерства оборони України від 16 липня 1997 року № 300 та здійснення спроби привласнення військового майна. Так, за результатами роботи Комісії від Командування Сил логістики Збройних Сил України, призначеної наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25 травня 2020 року №220 встановлено, що майор ОСОБА_8 , заступник командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення, діючи в порушення вимог законодавства України з прямим умислом заволодіння військовим майном вчинив всі дії, спрямовані на викрадення паливно-мастильних матеріалів. За даним фактом вчинення закінченого замаху на привласнення військового майна відкрито врамках досудового розслідування кримінальне провадження від 28 травня 2020 року №000026 за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 410 Кримінального Кодексу України.

Зазначено, що на складі пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_3 виявлено нестачу матеріальних засобів на загальну суму 43267,49 грн. В баках автомобільного транспорту виявлено надлишки дизельного пального в кількості 560 кг.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26 червня 2020 року №293 до вищевказаного Наказу внесені зміни та уточнено абзаци другий, третій констатуючої частини, а саме зазначено, що За результатами проведеної службової перевірки встановлено, що майор ОСОБА_8 , заступник начальника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення, в порушення вимог ст.11, 16, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п. 3.1.9 , 3.2.1, 3.2.2 наказу Міністерства оборони України від 16 липня 1997 року № 300 Про затвердження Положення про військове (корабельне ) господарство Збройних Сил України, діючи з прямим умислом вчинив всі дії, спрямовані на викрадення паливо-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_3 .

З метою реалізації накладеного дисциплінарного стягнення, Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 липня 2020 року № 160 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади заступника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення (заступника начальника арсеналу з матеріально-технічного забезпечення 62 арсеналу Сил логістики Збройних Сил України) та призначено помічником начальника бази з матеріально-технічного забезпечення 2572 Центральної артилерійської бази озброєння Сил логістики Збройних Сил України (зі штатно-посадової категорії підполковник на штатно-посадову категорію майор).

Разом з тим 25 травня 2020 року Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №894 призначене службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли імовірній незаконній спробі вивозу з території військової частини НОМЕР_3 пально-мастильних матеріалів, а також встановлення ступеню вини, зокрема, заступника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення майора ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службовим розслідуванням встановлені аналогічні викладеним вище обставини. Водночас, з огляду на наявність у вчинених позивачем діях ознак кримінального правопорушення, зроблено висновок про письмове повідомлення про вказаний факт органу ВСП, військового прокурора Кіровоградського гарнізону та ТУ ДБР у місті Миколаєві. (Т.1, а.с. 17-25).

Вказані обставини передували зверненню позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Відповідно до частини першої статті 3 Статуту № 548-XIV, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Згідно зі статтями 5, 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Пунктом 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV наголошено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту № 548-XIV).

Статтею 76 Статуту № 548-XIV визначено, що заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу в мирний і воєнний час відповідає за матеріальне й технічне забезпечення підрозділів бригади (полку, окремого батальйону) підпорядкованими службами; за підвезення всіх видів матеріальних засобів та за водопостачання; за торговельно-побутове забезпечення особового складу; за утримання казарм та іншого житлового фонду; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, додержання правил охорони довкілля і стан пожежної безпеки безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, укомплектування їх озброєнням і технікою тилу; за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб.

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону).

При цьому стаття 77 Статуту № 548-XIV зобов`язує заступника командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу, серед іншого: керувати роботою, спрямованою на поліпшення матеріально-побутового становища особового складу військової частини; організовувати своєчасне забезпечення підпорядкованими службами підрозділів бригади (полку, окремого батальйону) матеріальними засобами, якісне харчування особового складу; контролювати доведення встановлених норм забезпечення до кожного військовослужбовця; перевіряти не менше ніж двічі на рік наявність і стан матеріальних засобів у підрозділах бригади (полку, окремого батальйону) і безпосередньо підпорядкованих складах з оформленням відповідних актів; організовувати щорічне проведення інвентаризації всього майна і техніки у службах; керувати роботами з обладнання й удосконалення навчально-матеріальної бази та механізації вантажно-розвантажувальних робіт тилу бригади (полку, окремого батальйону) і підпорядкованих складів; здійснювати контроль за якістю, правильністю застосування і ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та виконанням вимог безпеки при поводженні з ними.

Так само, згідно з пунктом 3.1.9. Наказу Міністерства оборони України від 16 липня 1997 року № 300 Про затвердження Положення про військове (корабельне ) господарство Збройних Сил України (далі Наказ № 300) усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності; організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі); здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.

Відповідно до пункту 3.2.1 Наказу №300 заступник командира частини з тилу відповідає за господарство частини в підпорядкованих службах та виконує свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ( 548-14 ) і пункту 3.1.9 цього Положення.

Пунктом 3.2.2 Наказу № 300 визначено, що заступник командира частини з тилу - основний організатор військового (корабельного) господарства. Його вказівки з загальних питань планування господарської діяльності, перевезення матеріальних засобів, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного забезпечення обов`язкові для всіх начальників родів військ, служб та командирів підрозділів.

Заступник (помічник) командира частини з забезпечення (з матеріально-технічного забезпечення) виконує свої обов`язки відповідно до обов`язків заступника командира частини з тилу.

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних Сил України затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ № 551-XIV).

Відповідно до статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до частин перщої, другої статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно з статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до статей 85, 86, 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Так, підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначаються Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженим наказом МОУ від 21 листопада 2017 року № 608 (далі - Порядок № 608).

Пунктом 2 розділу I Порядку № 608 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) службова перевірка визначається як комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення дисциплінарного правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни.

Так, відповідно до пункту 1 Розділу VІІ Порядку №608 з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка.

Пунктом 2 розділу VII Порядку № 608 визначено, що під час службової перевірки встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.

При цьому зазначено, що у разі необхідності уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного правопорушення, за фактом якого проведено службову перевірку, та ступеня вини військовослужбовця за результатами службової перевірки може бути проведено службове розслідування.

Згідно з пунктом 3 розділу VII Порядку № 608 службова перевірка проводиться за письмовим рішенням відповідного командира (начальника), у якому зазначаються відомості про посадових осіб, яким доручається проведення перевірки, її мета та дата завершення. Строк проведення перевірки встановлюється з урахуванням мети, обсягу визначених завдань та кількості особового складу, який залучається. Письмове рішення командира (начальника) оформлюється шляхом накладення відповідної резолюції на документі (рапорті (доповіді)) про необхідність проведення перевірки або видання окремого доручення (доручення), розпорядження на її проведення.

Строк проведення службової перевірки не може перевищувати одного місяця. У разі невстановлення винних осіб службова перевірка може бути продовжена відповідним командиром (начальником), який призначив перевірку, але не більше ніж на один місяць.

Днем початку службової перевірки вважається день прийняття рішення про її проведення або дата, визначена командиром (начальником), який приймає це рішення (пункт 6 розділу VII Порядку № 608 ).

Пунктом 6 розділу VII Порядку № 608 визначено також, що проведення службової перевірки здійснюється за загальними правилами проведення службових розслідувань, встановленими розділами III та IV цього Порядку, з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Згідно з пунктом 7 розділу VII Порядку № 608 службова перевірка може проводитись як одноособово, так і комісією. Склад комісії визначається з урахуванням мети, обсягу, складності та особливостей проведення службової перевірки.

Результати службової перевірки оформлюються доповідною запискою на ім`я посадової (службової) особи, яка призначила перевірку, та підписуються посадовою (службовою) особою, яка провела її одноособово, або головою комісії (пункт 9 роздіду VII Порядку № 608).

Пункт 10 розділу VII Порядку № 608 передбачає, що у доповідній записці зазначаються підстави та мета проведення службової перевірки, службові особи, які її проводили, вжиті заходи та отримані результати, висновки і пропозиції та інші відомості, необхідні для прийняття посадовою (службовою) особою, яка призначила перевірку, законного рішення.

Виходячи із системного тлумачення вказаних законодавчих положень, суд зауважує, що службова перевірка є комплексом заходів, який може як слугувати підставою для подальшого проведення службового розслідування, так і самостійно обумовлювати застосування до особи дисциплінарного стягнення.

У цьому контексті суд вважає безпідставними посилання позивача на недопустимість одночасного проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення (пункт 14 розділу ІІІ Порядку № 608) як на підставу для висновку про протиправне застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Так, за змістом абзацу другого вказаного пункту, у разі призначення службового розслідування старшим командиром (начальником) (у даному випадку - командиром військової частини НОМЕР_6 ) підлеглий за службовою підпорядкованістю командир (у спірних правовідносинах командир військової частини НОМЕР_3 ) у разі незавершення раніше призначеного службового розслідування скасовує свій наказ про призначення службового розслідування.

Як вбачається зі змісту окарженого Наказу від 12 червня 2020 року №259 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за наслідками службової перевірки, що була призначена саме Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25 травня 2020 року №220.

Висновки службового розслідування, призначеного Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 25 травня 2020 року №894, при притягненні до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 не застосовувались.

У ході службової перевірки ОСОБА_1 роз`яснені його права; ним особисто були подані письмові пояснення та зазначено про відсутність будь-яких заяв і клопотань (у тому числі, щодо бажання ознайомитися з результатами службової перевірки) (Т.1, а.с.242-243).

Викладеним спростовуються доводи представника позивача про порушення прав ОСОБА_1 внаслідок неознайомлення його з результатами перевірки.

Наявність окремих порушень (як-то оформлення результатів службової перевірки актом, а не службовою запискою) суд вважає такими, що не порушують права позивача.

Крім того, наявність окремих процесуальних порушень в ході службової перевірки не може бути самостійною правовою підставою для звільнення позивача від дисциплінарної відповідальності за наявності обставин, які вказують на скоєння ним дисциплінарного проступку.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 06 лютого 2020 року у справі №300/1406/19.

За таких умов, реалізуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України), суд вдається до перевірки обставин, які спричинили притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Сторонами не оспорюється, що 23 травня 2020 року мала місце спроба вивезення за межі військової частини НОМЕР_3 майна військової частини - пально-мастильних матеріалів - у кількості 800 кг. І саме з цього приводу проводилась службова перевірка.

Так, увечері 23 травня 2020 року на КПП-1 військової частини НОМЕР_3 черговими був затриманий автомобіль УРАЛ, за кермом якого перебував ОСОБА_23 . Згідно затвердженого графіка автомобіль виїздив на патрулювання. Однак, у кузові такого автомобіля знаходились 4 бочки місткістю 200 літрів кожна, наповнені дизельним пальним. Дозвільних документів (перепустки) на вивезення пального ОСОБА_24 не надав.

Вказані обставини встановлені службовою перевіркою та сторонами у судовому засіданні не заперечувались.

Натомість предметом доказування у даному випадку є причетність ОСОБА_1 до такого епізоду, яка категорично заперечується позивачем.

Суд вважає, що належним засобом доказування у даному випадку є показання свідків.

Судом у якості свідка в порядку статті 216 КАС України був допитаний позивач.

Так, ОСОБА_1 повідомив суд, що 23 травня 2020 року за його наказом ОСОБА_25 та скеровані йому на допомогу двоє солдат строкової служби ( ОСОБА_26 та Доннік) здійснювали прибирання та упорядкування території складу ПММ та вимірювання обсягів наявних пально-мастильних матеріалів. Зокрема, під час прибирання на автомобіль УРАЛ навантажувався металобрухт та переміщувався у межах території військової частини.

За наслідками вимірювання наявних пально-мастильних матеріалів ОСОБА_25 повідомив позивача про нестачу пального на складі, на що ОСОБА_1 наказав провести повторне вимірювання та повідомити його про результати. Повторне вимірювання вказало на наявність надлишків пального, Вказані обставини спричинили конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_25 .

Принагідно, того ж дня у їдальні ОСОБА_1 домовився з водієм ОСОБА_27 про те, що необхідно буде перемістити металобрухт та уламки і залишки покрівельних матеріалів від складу ПММ на автомобілі УРАЛ територією військової частини НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 наголосив, що жодних вказівок щодо навантаження та вивезення пального за межі військової частини 23 травня 2020 року або іншого дня нікому не надавав.

Позивач стверджує, що увечері 23 травня 2020 року перевірив виконання прибирання на складі ПММ та віддав наказ солдатам строкової служби ОСОБА_26 та Донніку відбути до місця відпочинку.

У своїх свідченнях ОСОБА_1 вказав, що територію військової частини НОМЕР_3 залишив о 20:30, що посвідчується відповідною відміткою на КПП та не спростовується сторонами.

Про затримання автомобіля УРАЛ на КПП позивач дізнався, перебуваючи вдома. Задля уточнення деталей та причин затримки автомобіля, який мав виїздити на патрулювання, реалізуючи повноваження заступника командира військової частини НОМЕР_3 , позивач зателефонував черговому ОСОБА_28 та запитав про причини невипуску патрульного автомобіля. При цьому позивач наголосив, що про те, що у кузові автомобіля знаходяться бочки з пальним, не знав. Про такий факт дізнався лише наступного ранку.

Свідок ОСОБА_28 підтвердив, що 23 травня 2020 року виконував обов`язки чергового військової частини НОМЕР_3 . Приблизно о 21-30 помічник чергового КПП-1 доповів йому телефоном про те, що КПП намагається перетнути автомобіль автопатруля УРАЛ-4320 з 4 бочками з пальним у кузові без дозвільних документів (перепустки) на таке пальне. ОСОБА_28 віддав наказ не пропускати автомобіль та доповів командиру військової частини НОМЕР_3 про таку подію. Отримавши від командира в/ч НОМЕР_3 відповідний наказ, свідок розпорядився повернути бочки з пальним до складу ПММ та відбувати на подальше патрулювання. Пізніше свідкові зателефонував ОСОБА_1 із запитанням про те, чому не випускають автомобіль. ОСОБА_28 відповів позивачеві про наказ командира військової частини. Надалі, дізнавшись, що бочки з паливом вивантажені не біля складу ПММ, а біля лазні, ОСОБА_28 віддав наказ щодо негайного переміщення бочок до складу ПММ та їх охорони черговому парку.

Надані свідком ОСОБА_28 пояснення не суперечать поясненням ОСОБА_1 . Водночас, суд вважає оціночним тлумачення ОСОБА_28 телефонного діалогу з позивачем як такого, що мав ознаки певної зацікавленості та тиску з боку позивача та бере до уваги, що безпосередньо вказівки чи прохання щодо пропуску авомобіля ОСОБА_1 не висловлював.

Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 щодо його непричетності до спроби вивезення пально-мастильних матеріалів за межі війскової частини НОМЕР_3 23 травня 2020 року спростовуються свідченнями ОСОБА_25 та ОСОБА_27 .

Так, свідок ОСОБА_25 повідомив суду, що 23 травня 2020 року, перебуваючи у парку військової частини НОМЕР_3 , за вказівкою ОСОБА_1 виконував заміри пального, що зберігається на складі ПММ. За наслідками проведених замірів із застосуванням власного аріометра виявив надлишок дизельного пального у кількості близько однієї тонни, про що повідомив ОСОБА_1 . Тоді ж ОСОБА_25 отримав від ОСОБА_1 вказівку прибути на склад ПММ о 20:30 год. В означений час ОСОБА_25 прийшов на склад ПММ та побачив там військовослужбовців строкової служби ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , які переміщали ємності (бочки) для ПММ до заправної колонки, а також ОСОБА_1 , який надавав відповідні вказівки. Позивач повідомив ОСОБА_25 , що забирає виявлені надлишки дизельного пального під власну відповідальність.

Надалі бочки були завантажені в автомобіль УРАЛ в/н НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_27 , та заправлені дизельним пальним в об`ємі 800 літрів.

Після відбуття автомобіля ОСОБА_25 закрив та опечатав склад і пішов додому (приблизно о 21:20).

Наступного дня, прибувши на службу, ОСОБА_25 виявив, що заправлені напередодні бочки з пальним стоять біля заправного пункту. Доповівши про це вранці ОСОБА_1 , по обіді отримав від нього вказівку злити пальне в резервуар та, в свою чергу, надав відповідний наказ солдатам строкової служби.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 повідомив, що 23 травня 2020 року, приблизно в обідній порі, у їдальні ОСОБА_1 наказав йому під`їхати увечері до складу ПММ, оскільки на автомобіль потрібно буде дещо навантажити (що саме, не конкретизувалося). Того ж дня близько 20:00 год. свідок під`їхав до складу ПММ, де, за його словами, вже перебували двоє солдат строкової служби, ОСОБА_25 та позивач. Свідок повідомив, що у кузов автомобіля були завантажені 4 бочки з пальним, які ОСОБА_1 наказав йому везти до залізничного переїзду с.Богданівка та надалі виконувати вказівки осіб, які його там зустрінуть. Супровідні документи на вантаж свідкові не надавалися. Після завантаження бочок до кузова автомобіля, свідок вирушив на КПП військової частини, де був зупинений черговим з вимогою надати дозвільні документи на вивезення пального. Надалі телефоном свідок отримав від позивача вказівку розвантажити бочки біля лазні на території військової частини. Виконавши таку вказівку, ОСОБА_27 вирушив на патрулювання.

Суд зазначає, що надані свідчення узгоджуються з поясненнями, наданими ОСОБА_25 та ОСОБА_27 у межах службової перевірки.

Надаючи оцінку таким свідченням, суд бере до уваги, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

За таких умов суд, співставляючи пояснення свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_27 та протилежні пояснення позивача (подані ним під час його допиту як свідка), приймає до уваги саме свідчення ОСОБА_27 та ОСОБА_25 , зважаючи на відсутність їх юридичної зацікавленості у вирішенні даної справи.

За нормами статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 90 КАС України передбачено, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання суду, поясненнями свідків підтверджується причетність ОСОБА_1 до спроби переміщення пально-мастильних матеріалів за межі військової частини НОМЕР_3 без належних на те підстав. Зокрема, свідком ОСОБА_27 достеменно підтверджено, що навантаження пального на автомобіль та спроба його вивезення за межі військової частини відбувалися за безпосереднім наказом позивача.

Сторона позивача наголошує, що свідки неправдиво вказали на особисту присутність позивача під час заправки бочок пальним, оскільки ОСОБА_1 залишив територію військової частини о 20:30 год, що підтверджено записом у журналі пропуску КПП та не заперечується сторонами. Однак, суд не розцінює це як беззастережний доказ надання свідками неправдивих пояснень та вважає допустимими незначні розходження у часових показниках, адже під час досліджених подій свідки не контролювали точний час їх перебігу.

Крім того, перебування позивача удома під час затримання автомобіля УРАЛ на КПП-1 не спростовує того, що вивезення пально-мастильних матеріалів відбувалася саме за раніше поданою усною вказівкою ОСОБА_1 .

У цьому контексті суд зазначає, що встановлений службовим розслідуванням факт надання ОСОБА_1 наказу щодо переміщення майна військової частини - паливно-мастильних матеріалів - за межі військової частини НОМЕР_3 без відповідних дозвільних документів, безвідносно до кримінально-правової кваліфікації такого діяння, є достатньою та обгрунтованою підставою для твердження про порушення позивачем вищевказаних вимог пунктів 11, 16, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 3.1.9, 3.2.1, 3.2.2 Наказу Міністерства оборони України від 16 липня 1997 року № 300.

Водночас, суд не вдається до правової оцінки висновків висновків відповідача 1 про виявлену службовою перевіркою нестачу пального на складі ПММ та надлишків дизельного пального у паливних баках автомобілів, оскільки такі факти при притягненні до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 не враховувалися, натомість оцінювалися відповідачем 1 стосовно ОСОБА_25 як матеріально-відповідальної особи згідно того ж Наказу Про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 12 червня 2020 року №259.

Доводи позивача про те, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності є протиправним, оскільки ті самі дії одночасно розцінені відповідачем 1 як кримінальне правопорушення, суд вважає помилковими, оскільки суд не вирішує питання обґрунтованості такого обвинувачення в межах кримінального провадження.

Більше того, суд наголошує, що рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Натомість предметом цього спору є порушення позивачем службової дисципліни.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Одночасно, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 06.02.2020р. у справі №300/1406/19, адміністративне провадження №К/9901/31316/19.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування Наказу, прийнятого 12 червня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_2 генералом-лейтенантом ОСОБА_2 №259 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині пункту 1: застосування дисциплінарного стягнення пониження в посаді заступника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 .

Принагідно суд зазначає, що з урахуванням попереднього накладення на позивача дисциплінарного стягнення «сувора догана» згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20 травня 2020 року №215, співмірним та пропорційним у даному випадку є застосування до ОСОБА_1 обраного відповідачем 1 виду дисциплінарного стягнення пониження в посаді.

Позовна вимога про визнання протиправним та скасування Наказу Головнокомандувача Збройних Сил України, генерал-полковника ОСОБА_3 від 03.07.2020 року № 160, в частині п. 6 § 3: ...призначити: майора ОСОБА_1 , заступника начальника арсеналу з матеріально-технічного забезпечення 62 арсеналу Сил логістики Збройних Сил України, помічником начальника бази з матеріально-технічного забезпечення 2572 центральної артилерійської бази озброєння сил логістики Збройних Сил України, ВОС-700ІООЗ. Призначається на нижчу посаду у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення пониження в посаді з шпк підполковник на майор. Підстава: наказ командувача Сил логістики Збройних Сил України від 12.06.2020р. № 259., задоволенню не підлягає як похідна, оскільки такий Наказ прийнятий внаслідок реалізації правомірно застосованого до позивача дисциплінарного стягнення.

З тих самих міркувань суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_3 з матеріально-технічною забезпечення з 17 серпня 2020 року; зобов`язання Головнокомандувача Збройних Сил України нарахувати та виплатити йому матеріальне і грошове забезпечення різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного переміщення та стягнення моральної шкоди.

Одночасно, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Судові витрати, які підлягали б розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі відсутні.

Керуючись статтями 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Комадування Сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України (; адреса: 04119, м.Київ, 119, вул.Дегтярівська, 28а), Головнокомандувача Збройних Сил України (код ЄДРПОУ - 24980888; проспект Повітрянофлотський, 6, м. Київ, 03168) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення різниці в заробітку та моральної шкоди відмовити повністю.

Копію рішення вручити (скерувати) учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складений 15 січня 2021 року.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду О.В. Кравчук