Справа № 440/6247/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. ПолтаваСправа №440/6247/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/6247/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02.11.2020 адвокат Кобзій Борис Іванович, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 10.04.2020 №9949-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області із земель запасу державної власності та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.03.2020 (вх.№Ш-7132/0/25-20 від11.03.2020).

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не навів конкретних доводів щодо того, що подана ОСОБА_1 заява не відповідає вимогам ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі із призначенням її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

16.11.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує, що 10.04.2020 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області прийнято наказ №9949-СГ, яким відмовлено громадянину ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у зв`язку з невідповідністю поданого на розгляд клопотання вимогам частини шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України. При цьому додав, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:034:0026 використовується ВАТ "Каплинцівське" відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ПЛ №000375 від 05.11.1997.

26.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує на відсутність підстав для врахування відзиву на позов з огляду на факт не підписання примірника для позивача уповноваженою особою та відсутністю копії довіреності. Додав, що відповідач не навів спростувань доводів позивача, викладеним у позові. Вказує на недостовірність наданої у відзиві інформації щодо суб`єкта речового права - правокористувача земельної ділянки з кадастровим номером :00:034:0026.

Доводи щодо відсутності підстав для врахування відзиву з огляду на відсутність підпису та довіреності, суд вважає безпідставними, оскільки такі не відповідають матеріалам справи.

03.12.2020 до суду надійшло заперечення, в якому представник відповідача зазначає, що відповідно до інформації, вказаної у листі Міжрайонного управління у Гребінківському та Пирятинському районах ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №774/120-20 від 12.11.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :00:034:0026 входить до Державного акту на право постійного користування ІІ-ПЛ №000375 від 05.11.1997 - ВАТ "Каплинцівське". Зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області заяву ОСОБА_1 розглянуто в межах строків, встановлених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

14.12.2020 до суду надійшли письмові пояснення від представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із заявою від 02.03.2020 (вх. №Ш-7132/0/25-20 від 11.03.2020) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. До вказаного клопотання додав копії паспорта, ідентифікаційного номера та графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 23-24).

За результатами розгляду заяви відповідачем був прийнятий наказ від 10.04.2020 №9949-СГ, яким відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області з підстав невідповідності поданого на розгляд клопотання вимогам частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України (а.с. 25).

Листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №822/6-20 від 03.06.2020 позивача повідомлено про факт відмови у задоволенні його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та направлено копію наказу від 10.04.2020 № 9949-СГ.

Позивач не погоджуючись із правомірністю вищезазначеного наказу, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, окрім іншого, для ведення особистого селянського господарства.

У розумінні вимог статей 81, 116 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За приписами частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу Україні центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частиною шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як свідчить зміст спірного наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 10.04.2020 №9949-СГ, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області вмотивована посиланням на обставини невідповідності поданого на розгляд клопотання вимогам частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України (а.с. 25).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що спірна земельна ділянка кадастровим номером :00:034:0026 відповідно до інформації, вказаної у листі Міжрайонного управління у Гребінківському та Пирятинському районах ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №774/120-20 від 12.11.2020 входить до Державного акту на право постійного користування ІІ-ПЛ №000375 від 05.11.1997 - ВАТ "Каплинцівське".

Надаючи оцінку цим мотивам відмови, суд зважає на таке.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, відмовляючи позивачу з підстав невідповідності поданого на розгляд клопотання, відповідач не зазначає в чому саме така невідповідність полягає. Крім того, даний наказ не містить посилань на обставини, відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :00:034:0026 перебуває у користуванні ВАТ "Каплинцівське" згідно з Державним актом на право постійного користування ІІ-ПЛ №000375 від 05.11.1997, хоча у відзиві на позов ці обставини фігурують в якості таких.

У зв`язку з цим доводи відповідача, які зазначені у відзиві, проте не вказані у спірному наказі, не приймаються судом до уваги.

До того ж відповідачем жодним чином не підтвердженого тієї обставини, що земельна ділянка, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої просить позивач, розташована у межах земельної ділянки, якою користується ВАТ "Каплинцівське".

Таким чином, аналіз спірного наказу дає суду підстави для висновку про те, що відповідачем не надано заявнику обґрунтованих пояснень та не наведено будь-яких конкретних доводів щодо того, чому саме його клопотання не відповідає вимогам частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

За викладених обставин, відмова відповідача, оформлена наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №9949-СГ від 10.04.2020 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав оцінки поданим документам, прийнявши рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою без зазначення конкретних мотивів відмови.

Тож у даному випадку суд погоджується із обраним позивачем способом захисту порушеного права та вважає за необхідне зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.03.20202 (вх.№Ш-7132/0/25-20 від 11.03.2020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

Інші доводи позивача не впливають на висновки суду у цій справі.

Відтак, позов належить задовольнити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

З приводу стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалося адвокатом Кобзієм Борисом Івановичем (Адвокат) на підставі укладеного між ним та ОСОБА_1 (Клієнт) договору про надання правової допомоги №02-10/4 від 02.10.2020 (а.с. 10-11), предметом якого є надання адвокатом юридичної допомоги в адміністративній справі за позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу.

Згідно п. 4.1 договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу визначається сторонами і становить 600,00 грн за одну годину робочого часу на стадії досудової підготовки справи та 1200,00 грн за одну годину представництва інтересів Клієнта у адміністративному суді.

До суду надано копію акту виконаних робіт від 23.10.2020, за змістом якого адвокатом Кобзієм Б.І. виконано роботи (надано послуги), перелік яких міститься у акті, із зазначенням часу, витраченого на виконання робіт (послуг) (а.с. 12).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

В акті виконаних робіт (наданих послуг) зазначено, зокрема, такі роботи (послуги): попереднє опрацювання матеріалів - 2 години, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини - 4 години, написання позовної заяви - 5 годин.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд зважаючи на незначну складність даної справи та типовість відповідної категорії спорів, відсутність судових засідань в межах цієї справи, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 розумну суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 10.04.2020 №9949-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 02.03.20202 (вх.№Ш-7132/0/25-20 від 11.03.2020) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, що розташована за межами населених пунктів на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, з урахуванням висновків сформульованих судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп та частину витрат на правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду (з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун