Справа № 520/7893/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 р. Справа № 520/7893/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, по справі № 520/7893/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ

22.06.2020 ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Східного Управління ГУ ДФС України у Харківській області від 09.04.2019 № про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 51848,93 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 13.11.2019 №Ф-119027-58 ГУ ДПС у Харківській області про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити суму боргу зі сплати єдиного внеску, штрафу, пені на суму 46809,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржувані податкова вимога та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки жодних перевірок щодо своєчасності і повноти нарахування та сплати податків, зборів та обов`язкових платежів відносно позивача контролюючим органом не проводилось. Зазначає, що у строки встановлені законодавством вона подавала до контролюючого органу річні податкові декларації про майновий стан і доходи та звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб. Після отримання листа від Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №11686/4603 від 13.08.2018 про наявність боргу у розмірі 66468,18 грн нею сплачено 66500,00 грн 02.08.2018, що дало їй можливість вільно продати власну квартиру. Також посилається на те, що в електронному кабінеті платника податків за 2018 року у неї була відсутня інформація про нарахування пені у 2018 році.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 по справі № 520/7893/2020 у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області ( вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування рішення і вимоги відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 по справі № 520/7893/2020, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснила, що відповідачем не правильно застосовано розмір штрафних санкцій за період з 01.05.2014 по 03.06.2014 у розмірі 20 % замість 10%, як це було передбачено пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону України від 08.07.2010, № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у розмірі 10 відсотків до 01.01.2015 та 20 відсотків з 01.01.2015), у зв`язку з чим помилково нараховано штрафну санкцію у розмірі 18388,52 грн за вказаний період. Вважає, що з розрахунку відповідача неможливо встановити дійсний розмір штрафних санкцій, які нараховані позивачу рішенням № . Так, у розрахунку відповідача відсутнє зазначення кількості днів, за які нараховано позивачу штрафну санкцію у розмір 10 відсотків та суми, на яку здійснюється таке нарахування, із розрахунку також вбачається, щі відсутнє зазначення періоду пені та суми пені, за які відповідач здійснив нарахування штрафне санкції у розмірі 20 відсотків. Отже, із наданого розрахунку штрафних санкцій до оскаржуваного рішення неможливо зробити підрахунок штрафних санкцій, які нараховані позивачу рішенням № 002919580, та який би відповідав їхньому розміру, зазначеному в цьому рішенні, що, на дмку апелянта робить такий письмовий доказ неналежним та недостовірним.

Стверджує, що відповідачем як і судом не враховано та не надано оцінки сплаті позивачем 02.08.2018 недоїмки у розмірі 66468,18 грн, що також свідчить про безпідставність винесення спірного рішення.

Через не зазначення в розрахунку штрафної санкції до оскаржуваного рішення суми, кількості днів, періоду пені, а також в якій сумі пені відповідач здійснював нарахування штрафних санкцій, незрозумілим є її розрахунок протягом 2015 року, адже згідно оскаржуваного рішення нарахування пені у розмірі 20 відсотків здійснюється з 01.01.2015 і цим же рішенням нараховано пеню у розмірі 20 відсотків за період із 01.05.2016 по 29.12.2018.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції при вирішенні справи про наявні розбіжності між вимогою про сплату боргу та рішенням відповідача № вказаних фактів не з`ясував та в оскаржуваному рішенні про це не зазначив.

Відповідач не погодився з доводами апеляційної скарги та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 по справі № 520/7893/2020 залишити без змін, а скаргу без задоволення, як законне та обґрунтоване, посилався на правомірність та правильність нарахування спірних штрафних санкцій та пені. Також надав розрахунок нарахування позивачу єдиного соціального внеску, штрафних анкцій та пені за 2015, 2016, 2017 роки, який здійснено на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними інформаційної системи «Податковий блок» позивач на момент винесення оскаржуваної вимоги знаходилася на обліку у ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю на спрощеній системі оподаткування.

За обліковими даними з інформаційної системи за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску за 2013, 2015, 2017 - 2019 роки на загальну суму 46809,65 грн.

За 2013 рік - на суму 3696,58 грн (528,08 грн х 7 місяців = 3696,58 грн). Мінімальний страховий внесок протягом 2013 року становив 528,08 грн (1521,85 грн*34,70%=528,08 грн на місяць, де 1521,85 грн мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України «Про державний бюджет на 2013 рік» від 06.12.2012 №5515-VI, 34,70% - ставка ЄСВ);

За 2015 рік - на суму 32031,60 грн., відповідно до поданої декларації від 28.04.2016.

Позивачем на підставі платіжного доручення від 05.10.2016 сплачено частину нарахування ЄСВ у розмірі 3000,00 грн.

Недоїмка позивача зі сплати ЄСВ становила 29028,18 грн, що підтверджується обліковими даними з інформаційної системи.

За 2016 рік - на суму 15400,00 грн, відповідно до поданої декларації від 30.04.2017.

Позивачем на підставі платіжного доручення від 15.06.2017 сплачено частину нарахування ЄСВ у розмірі 4000,00 грн.

Недоїмка позивача зі сплати ЄСВ становила 40428,18 грн (29028,18 грн +15400,60 грн - 4000,00 грн), що підтверджується обліковими даними з інформаційної системи.

Судом першої інстанції встановлено, що починаючи з 01.01.2016 по 11.11.2019 позивачем самостійно подані звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого ЄСВ, однак з облікових даних інформаційної системи вбачається, що позивач у 2014 році та з травня 2016 року щомісячно порушувала терміни сплати ЄСВ на підставі чого і виникла недоїмка.

Керуючись данними ІКП контролюючим органом прийнято рішення про застосування санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або та не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ від 09.04.2019 №, яким до позивача застосовано:

- штраф у розмірі 10% до 2015 року (за період з 01.05.2014 до 03.06.2014) - 369,66 грн;

- штраф у розмірі 20% після 2015 року (за період з 01.05.2016 до 29.12.2018) 18388,52 грн;

- пеня (за період з 01.05.2016 по 29.12.2018) 33090,75 грн.

Також, контролюючим органом 13.11.2019 прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-119027-58 на суму 46809,65 грн.

Не погоджуючись із рішенням про застосування штрафних санкцій та податковою вимогою позивач звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за наявності факту реєстрації самозайнятою особою, будучи платником єдиного внеску була зобов`язана у 2013, 2015-2019 сплачувати єдиний внесок у порядку і строки, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, проте свій обов`язок своєчасно не виконала у зв`язку з чим до неї правомірно застосовані штрафні санкції та пеня, винесені відповідне рішення та вимога про сплату боргу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі по тексту Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За змістом ч. 4 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З правового аналізу викладених законодавчих норм вбачається, що законодавець визначив вичерпний перелік осіб, яких звільнив від сплати за себе єдиного внеску. Наведений перелік розширеному тлумаченню не підлягає. Так, від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи-підприємці, в тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, а також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі № 1640/2837/18.

Сторони не заперечували проти того, що позивач є самозайнятою особою та платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону № 2464-VI обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року (п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, в редакції до 10.10.2017).

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, в редакції з 11.10.2017).

Отже, граничний строк сплати зобов`язань з єдиного внеску з 2013 року до кінця 2017 року було перше травня наступного року, а починаючи з 2018 року до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

З матеріалів справи та облікової картки платника податків - позивача колегією суддів встановлено, що станом на 30.06.2014 у позивача рахувалася переплата у розмірі 3,42 грн, а також ним самостійно подавалися звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску, якими позивач визначала суми єдиного внеску до сплати за 2013 рік № від 28.04.2014 (сума зобов`язання у розмірі 3696,58 грн (а.с.90-96)), за 2015 рік № від 28.04.2016 (сума зобов`язання у розмірі 32031,60 грн (а.с.90-96)), за 2016 рік № 9 від 25.04.2017 (сума зобов`язання у розмірі 15400 грн (а.с.98)), за 2017 рік № 25632 від 24.04.2018 (сума зобов`язання у розмірі 31152 грн (а.с.97)), за І квартал 2018 року № 36984996 від 02.05.2018 (сума зобов`язання у розмірі 8448 грн), за ІІ квартал 2018 року № 10188006 від 17.07.2018 (сума зобов`язання у розмірі 2457,18 грн), за ІІІ квартал 2018 року № 10210948 від 19.10.2018 (сума зобов`язання у розмірі 2457,18 грн), за ІV квартал 2018 року № 10188006 від 17.07.2018 (сума зобов`язання у розмірі 2754,18 грн), за І квартал 2019 року № 4383846 від 19.04.2019 (сума зобов`язання у розмірі 2754,18 грн), № 22346 від 12.04.2019 (сума зобов`язання у розмірі 181,28 грн), за ІІ квартал 2019 року № 5862582 від 19.07.2019(сума зобов`язання у розмірі 2754,18 грн, за ІІІ квартал 2019 року № 7347917 від 21.10.2019 (сума зобов`язання у розмірі 2754,18 грн) (а.с.86-124).

Також, з облікової картки платника податків позивача колегією суддів встановлено, що позивач частково сплатила зобов`язання з єдиного внеску: 03.06.2014 у розмірі 3700 грн, 05.10.2016 у розмірі 3000 грн, 15.06.2017 у розмірі 4000 грн, 18.04.2018 у розмірі 2600 грн, 24.04.2018 у розмірі 8500,00 грн, 19.07.2018 у розмірі 2460 грн, 02.08.2018 у розмірі 66500 грн 19.10.2018 у розмірі 2500 грн та 29.12.2018 у розмірі 2500 грн.

Аналізуючи вказані обставини щодо декларування позивачем сум єдиного внеску, граничних строків його сплати та фактичної сплати, колегія суддів дійшла висновку про порушення позивачем строків сплати сум єдиного внеску, визначених у п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI.

Відповідно до п. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, в редакції, чинній до 01.01.2015, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; з 01.01.2015 - за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 16 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Також, процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів передбачена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 (далі по тексту Інструкція № 449).

Підпунктом 2 пунктом 2 Розділу VII Інструкції передбачено, що згідно з частиною 11 статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, визначальним для вирішення даної справи є вчасний факт зарахування сплачених коштів саме до рахунків органів доходів і зборів, оскільки в такому випадку відсутні ознаки складу правопорушення у вигляді несплати єдиного внеску, а зокрема, наслідки, що можуть проявлятися у недотриманні системою загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідних коштів.

Конституційний обов`язок платника зі сплати податку/збору слід вважати виконаним з дати подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджету грошових коштів з рахунку платника в банку за наявності в нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків/зборів до бюджету.

Тобто за наявності в платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов`язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.08.18 у справі №803/1054/17.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем узгоджених сум єдиного внеску Східним управлінням ГУ ДФС України у Харківській області винесено рішення від 09.04.2019 № про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 51848,93 грн, яким до позивача застосовані:

- штраф у розмірі 10% до 2015 року за період з 01.05.2014 до 03.06.2014 369,66 грн.

- штраф у розмірі 20% з 2015 року за період з 01.05.2016 до 29.12.2018 18388,52 грн,

- пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску у розмірі 33090,75 грн.

Посилання позивача на те, що сума штрафу у розмірі 20% з 2015 року 18388,52 грн, стосується періоду з 01.05.2014 до 03.06.2014 є помилковим, оскільки вказаний штраф стосується саме періоду з 01.05.2016 до 29.12.2018, що підтверджується оглянутим спірним рішенням, розрахунком штрафної санкції та обліковою карткою платника податків позивача.

Щодо штрафних санкцій нарахованих за період з 01.05.2014 до 03.06.2014, колегія суддів зазначає, що такі санкції були нараховані у зв`язку з тим, що позивач мала сплатити до 30.04.2020 самостійно узгоджену суму єдиного внеску (звіт за 2013 рік № від 28.04.2014) у розмірі 3696,58 грн, проте, вказану суму зобов`язань сплатила тільки 03.06.2014, у зв`язку з чим відповідач вірно визначив розмір штрафних санкції за вказаний період у розмірі 369,66 грн, що складає 10 % від суми заборгованості. У зв`язку з несвоєчасною сплатою вказаних зобов`язань позивачу також нарахована пеня у розмірі 10% за кожний день прострочки, тобто за період з 01.05.2014 по 03.06.2014 у розмірі 125,68 грн.

Отже, відповідачем було вірно розраховано штрафну санкцію та пеню за вказаний період.

Щодо штрафних санкцій та пені нарахованих за період з 01.05.2014 до 03.06.2014, колегія суддів зазначає, що вони також були вірно обраховані та виникли у зв`язку з несвоєчасною сплатою зобов`язань зі сплати єдиного внеску:

- за період з 05.05.2016 по 02.08.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 11468,2 грн на 820 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 2293,64 грн та пеню у розмірі 9403,91 грн,

- за період з 05.05.2016 по 19.07.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 2460,0 грн на 806 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 492 грн та пеню у розмірі 1982,76 грн,

- за період з 05.05.2016 по 24.04.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 8500 грн на 720 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 1700 грн та пеню у розмірі 6120 грн,

- за період з 05.05.2016 по 18.04.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 2600 грн на 714 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 520 грн та пеню у розмірі 1856,40 грн,

- за період з 04.05.2017 по 02.08.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 15400,00 грн на 456 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 3080 грн та пеню у розмірі 7022,40 грн,

- за період з 05.05.2016 по 16.06.2017 за затримку сплати єдиного внеску на суму 4000 грн на 408 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 800 грн та пеню у розмірі 1632 грн,

- за період з 03.05.2018 по 19.10.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 2425,35 грн на 170 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 485,07 грн та пеню у розмірі 412,31 грн,

- за період з 20.07.2018 по 29.12.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 2382,55 грн на 163 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 476,51 грн та пеню у розмірі 388,35 грн,

- за період з 05.05.2016 по 05.10.2016 за затримку сплати єдиного внеску на суму 3000 грн на 154 дні нараховано штрафні санкції у розмірі 600 грн та пеню у розмірі 462 грн,

- за період з 20.04.2018 по 02.08.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 2457,2 грн на 105 днів нараховано штрафні санкції у розмірі 491,44 грн та пеню у розмірі 258 грн,

- за період з 03.05.2018 по 02.08.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 8448,00 грн на 92 дні нараховано штрафні санкції у розмірі 1689,66 грн та пеню у розмірі 777,22 грн,

- за період з 03.05.2018 по 02.08.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 28726,65 грн на 92 дні нараховано штрафні санкції у розмірі 5745,33 грн та пеню у розмірі 2642,85 грн,

- за період з 20.07.2018 по 19.10.2018 за затримку сплати єдиного внеску на суму 74,65 грн на 92 дні нараховано штрафні санкції у розмірі 14,93 грн та пеню у розмірі 6,87 грн.

Таким чином, доводи позивача щодо незрозумілості обрахунку сум штрафних санкцій та пені є необґрунтованими та спростовані в ході апеляційного перегляду справи, що в свою чергу підтверджує правильність обрахунку розміру застосованих штрафних санкцій та нарахованої пені за несвоєчасно сплачені позивачем суми узгодженим зобов`язань зі сплати єдиного внеску.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення від 09.04.2019 № про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 51848,93 грн є законним та обґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача на сплату сум єдиного внеску у розмірі 66500 грн, колегія суддів зазначає, що вказана сума стосувалася основної суми єдиного внеску, нарахованої позивачем самостійно, та не включала до свого складу буль-яких штрафних санкцій та пені, а тому така сплата не могла вплинути на спірні донарахування.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункти 5, 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII установлено з 01.01.2017 мінімальну заробітну плату 3200 гривні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII установлено з 01.01.2018 мінімальну заробітну плату 3723 гривні.

Отже, з 01.01.2017 мінімальний страховий внесок становив 704 грн. на місяць (3200 грн. х 22 %); з 01.01.2018 мінімальний страховий внесок становив 819,06 грн. на місяць (3723 грн. х 22 %).

Відтак, з 01.01.2017 фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок не менше 704 грн щомісячно, що в сукупності становить 8448 грн на рік; з 01.01.2018 фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок кожного кварталу не менше ніж 2457,18 грн до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з інтегрованою карткою позивача за ним обліковується заборгованість з єдиного соціального внеску у сумі 46809,65 грн, яка складалася з недоїмки у розмірі 5508,36 грн, штрафів у розмірі 8210,54 грн та пені у розмірі 33090,57 грн.

З огляду на те, що позивачем належним чином не виконувались вимоги статті 9 Закону №2464-VІ, а саме, не в повному обсязі сплачено єдиний внесок за 2019 рік, а також не в повному обсязі сплачені суми штрафів та пені, визначені рішенням від 09.04.2019 №, контролюючим органом прийнято спірну вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 13.11.2019 на суму 46809,65 грн.

При цьому, колегія суддів вважає хибним посилання позивача на протиправність вимоги через невідповідність визначених у ній сум сумам, визначеним у рішенні від 09.04.2019 №, оскільки вимога про сплату недоїмки, яка була винесена майже через півроку після рішення від 09.04.2019 №, складена лише на суму, що лишилася несплаченою, а колегією суддів в ході розгляду справи було встановлено, що після винесення відповідачем рішення від 09.04.2019 № позивач 19.04.2019, 07.05.2019, 12.07.2019, 17.10.2019 сплатив суми єдиного внеску всього у розмірі 18280 грн, отже суми єдиного внеску визначені у рішенні та вимозі не могли бути однаковими.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами позивача, що обчислення єдиного соціального внеску контролюючими органами здійснюється виключно на підставі актів перевірок та зазначає таке.

Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Таким чином, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного внеску винесена на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу, що відповідає положенням Закону №2464-VІ, а при формуванні спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) контролюючим органом дотримано вимоги, передбачені Інструкцією № 449.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені обставини у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Східного управління ГУ ДФС України у Харківській області від 09.04.2019 № про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 51848,93 грн та вимога про сплату боргу від 13.11.2019 №Ф-119027-58 ГУ ДПС у Харківській області про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити суму боргу зі сплати єдиного внеску, штрафу, пені на суму 46809,65 грн, є законними, обґрунтованим та такими, що прийняті з дотриманням вимог ч.2 ст. 2 КАС України, отже не підлягають скасуванню.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 по справі № 520/7893/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій В.Б. Русанова