Справа № 160/12937/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської міської ради, в якій просить:
- визнати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,0198 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на якій розміщено торгівельний павільйон, який належить позивачу на праві приватної власності на підставі поданого клопотання від 28.10.2019 за вх. № 36/4845 наданим позивачу за принципом мовчазної згоди Дніпровської міської ради.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 160/3107/20, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року залишено без змін, частково задоволено її позов до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії. Вказаним рішенням визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради, яка полягає у не прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду її клопотання від 28.10.2019 року за вх, № 3674845 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути клопотання позивача від 28.10.2019р. за вх.№ 36/4845 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. Позивач зазначає, що Дніпровська міська рада не виконує рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року, постанову Третього апеляційного адміністративного суду України від 19 серпня 2020 року, а також вимоги частини 3 статті 123 Земельного кодексу України. У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд визнати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0198 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на якій розміщено торгівельний павільйон, який належить їй на праві приватної власності на підставі поданого нею клопотання від 28.10.2019 за вх. № 36/4845 - наданим їй за мовчазною згодою Дніпровської міської ради.
У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надано звіт про виконання судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі № 160/3107/20 (лист від 16.11.2020 № 12/3-246), у якості додатку до якого надано копію рішення Дніпровської міської ради від 21.10.2020 № 328/62 «Про відмову гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торговельного павільйону». Розглянувши, зокрема, клопотання позивача та гр. ОСОБА_2 від 28.10.2019 № 36/4845, заяву Позивача від 03.09.2020 вх. № 36/4845, графічний матеріал, на якому зазначено місце розташування земельної ділянки, ураховуючи листи головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 у справі № 160/3107/20, керуючись ч. З ст. 123 Земельного кодексу України, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про автомобільні дороги», «Про місцеве самоврядування в Україні», міською радою вирішено відмовити Позивачу та гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торговельного павільйону у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», будівельним нормам, державним стандартам та правилам. Таким чином, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження по справі та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
30.11.2020р. на адресу суду надійшла уточнена позовна заява позивача про збільшення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. уточнену позовну заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто заявнику без розгляду.
Вказана ухвала суду не оскаржувалася та відповідно набрала законної сили 01.12.2020р. з моменту її підписання суддею відповідно до ч.2 ст.256 КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін - відмовлено.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Першим днем для прийняття рішення по даній справі є 19.12.2020 вихідний день (субота), у зв`язку з чим, дане рішення прийнято першим робочим днем 21.12.2020р.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
В рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020р. по справі №160/3107/20, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року залишено без змін, зазначено, що 28.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0198 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом від 19.02.2020 року №8/13-516 департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради надано відповідь за результатами розгляду клопотання позивача від 28.10.2019 року, у якій зазначено, що підготувати проект рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не вбачається можливим.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не розгляду клопотання від 28.10.2019 року належним чином, позивач звернулась з позовом до суду.
Вказаним рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради, яка полягає у не прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 28.10.2019 року за вх. № 36/4845 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.10.2019 року за вх. № 36/4845 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
Вказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020р. по справі №160/3107/20, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду набрало законної сили - 19 серпня 2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020р. по справі №160/3107/20, заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - задоволено. Зобов`язано Дніпровську міську раду до 15 листопада 2020 року надати суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року у справі №160/3107/20.
21.10.2020р. Дніпровською міською радою прийнято рішення №328/62 в якому зазначено, що розглянувши клопотання гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 від 28.10.2019 вх. № 36/4845, заяву гр. ОСОБА_1 від 03.09.2020 вх. № 36/4845, графічний матеріал, на якому зазначено місце розташування земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0198 га, ураховуючи листи головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 20.01.2020 № 4/16-152, департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради від 28.08.2020 № 4/3-1102, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі № 160/3107/20, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 у справі № 160/3107/20, керуючись ч. З ст. 123 Земельного кодексу України, законами України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про автомобільні дороги", "Про місцеве самоврядування в Україні", міська рада ВИРІШИЛА: відмовити гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торговельного павільйону у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ст. 18 Закону України "Про автомобільні дороги", будівельним нормам, державним стандартам та правилам.
16.11.2020р. відповідачем до суду подано Звіт про виконання рішення суду із додатками на 23арк.
Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальної громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.
Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
В силу ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу (далі - ЗК) України вирішення питань про передачу землі у власність чи користування або її вилучення, чи відмова у передачі земельних ділянок є виключним правом міської ради як суб`єкта права комунальної власності на землю.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно з п. а ч.3 ст.22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно ст. 118 ЗК України орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність громадян, розглядає клопотання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надає дозвіл або мотивовану відмову у його наданні.
Положеннями п.п. а-в ст. 12, ч. 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.
У ч.3 ст.123 ЗК України зазначено, що Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Згідно частини 3 статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Аналізуючи вищевказані норми діючого законодавства України, суд зазначає, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Судом встановлено, що фактично спірні правовідносини у цій справі виникли між сторонами у зв`язку з невиконанням відповідачем, на думку позивача, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №160/3107/20, яке відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду набрало законної сили - 19 серпня 2020 року.
Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексі адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Позивач скористалася вказаним правом та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020р. по справі №160/3107/20, заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - задоволено. Зобов`язано Дніпровську міську раду до 15 листопада 2020 року надати суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року у справі №160/3107/20.
21.10.2020р. Дніпровською міською радою прийнято рішення №328/62 «Про відмову гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торговельного павільйону».
16.11.2020р. відповідачем до суду подано Звіт про виконання рішення суду із додатками на 23арк.
Таким чином, станом на момент розгляду даної справи, клопотанням позивача від 28.10.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0198 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем розглянуто та прийнято відповідне рішення №328/62 від 21.10.2020р.
Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В частині першій статті 11 Закону України Про виконавче провадження йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження.
Також суд зазначає, що в разі не згоди позивача з рішенням Дніпровської міської ради №328/62 від 21.10.2020р. остання не позбавлена можливості на його оскарження, у т.ч. в судовому порядку.
Крім того, що стосується посилання позивача на принцип мовчазної згоди, то суд з цього приводу зазначає наступне.
"Принцип мовчазної згоди", визначений статтею 123 ЗК України, передбачає виключно право зацікавленої особи замовити розроблення проекту землеустрою щодо отримання в користування земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє її права на отримання від уповноваженого органу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови.
Суд зазначає, що можливість використання позивачем права, регламентованого частиною третьою статті 123 ЗК України не позбавляє суб`єкта владних повноважень від виконання обов`язків передбачених чинним законодавством.
Також самостійне замовлення розроблення земельної документації в разі неприйняття уповноваженим органом рішення є правом позивача, закріпленим статтею 123 ЗК України, а не його обов`язком, і наявність в нього такого права жодним чином не позбавляє його конституційної гарантії судового захисту та права на розгляд уповноваженим органом поданого ним клопотання у строки, на порушення яких посилається позивач, визначені законодавством та прийняття мотивованого рішення за результатами розгляду такого клопотання. За таких обставин суд не вправі зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти певні дії за «принципом мовчазної згоди», оскільки застосування такого принципу є правом позивача, а не державного органу.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення дії чи бездіяльності не позбавляє позивача обов`язку доведення тих обставин на яких ґрунтуються її вимоги.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова