Справа № 500/1087/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1087/20 пров. № А/857/15193/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

представника апелянта Мартинюк Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Дерех Н.В. об 11 год. 52 хв., у м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 02 листопада 2020 року) у справі № 500/1087/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 06.04.2020 № 2.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що податковим законодавством не обмежено право на податковий кредит залежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах за договорами на придбання товарів (робіт, послуг), в тому числі і автомобілів та визначають одинакові права та обов`язки як для юридичних, так і фізичних осіб, платників податку, в тому числі і фізичних осіб - підприємців. Позивач також вважає, що контролюючим органом не досліджувалось питання щодо використання автомобіля ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що фізична особа-підприємець за відсутності ведення бухгалтерського обліку, іншого обліку в частині підтвердження використання майна (товару) у підприємницькій діяльності, а також не будучи фактично суб`єктом права власності на таке майно, за умови включення до складу податкового кредиту суму ПДВ по податковій накладній з придбання транспортного засобу, зобов`язана нарахувати податкові зобов`язання по операції, що не є господарською діяльністю платника податку. Оскільки транспортний засіб належить позивачу як фізичній особі, а не як фізичній особі підприємцю, суд вважає, що відображати податковий кредит за придбання такого транспортного засобу у спірному випадку позивач не може, що, послідовно, виключає використання позивачем транспортного засобу в господарській діяльності, з огляду на що оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесене податковим органом правомірно.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що ні стаття 198 Податкового кодексу України, яка регулює правила формування податкового кредиту з ПДВ, ні будь яка інша норма Кодексу не обмежує право на податковий кредит залежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах за договорами на придбання товарів (робіт, послуг), в тому числі і автомобілів та визначають одинакові права та обов`язки як для юридичних, так і для фізичних осіб, платників податку, в тому числі і фізичних осіб підприємців. Також вказує на те, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, умови щодо формування податкового кредиту визначаються виключно Податковим кодексом України, який право на віднесення сум податків до податкового кредиту, у тому числі у зв`язку з придбання основних фондів, ставить в залежність від двох обставин: використання придбаних основних фондів в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності, та наявність податкової накладної.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

12.01.2021 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги. Однак колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами, без участі представника відповідача і вказує, що доводи відповідача спростовуються доказами наявним в матеріалах справи про надіслання на електронну адресу Головного управління ДПС у Тернопільській області вказаних вище документів (). Крім цього варто вказати, що клопотання про відкладення розгляду справи також надійшло з електронного адресу .

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за 4 квартал 2019 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 312/19-00-33-02/ НОМЕР_1 від 16.03.2020, яким встановлено порушення п. 198.3 пп. г) 198.5 п. 198.5 ст. 198 пп. б) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за 4 квартал 2019 на 283389, 00 грн; перевіркою визначення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань і сумою податкового кредиту сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за 4 квартал буде становити 17205, 00 грн.

На підставі вказаного Акту Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення - рішення від 06.04.2020 № 2, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 283389, 00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 70847, 25 грн.

Позивач вважаючи прийняте податкове повідомлення рішення протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 14.1.27 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 ПК України).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів та підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Разом з цим суд першої інстанції вважаючи, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесене податковим органом правомірно зазначив, що оскільки транспортний засіб належить позивачу як фізичній особі, а не як фізичній особі підприємцю, то відображати податковий кредит за придбання такого транспортного засобу у спірному випадку позивач не може, що, послідовно, виключає використання позивачем транспортного засобу в господарській діяльності.

Однак на переконання колегії суддів, такий висновок суду є помилковим та спростовується доказами наявними в матеріалах справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.05.2017 між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ «Львів Авто Преміум» (далі - Продавець) було укладено договір купівлі продажу № ЛЛ0210, за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця транспортний засіб (автомобіль) (надалі поіменований як «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та сплатити за Товар грошову суму, визначену у цьому договорі, а саме автомобіль Lexus RX200t AGL25, Білий (085), 2017, вартість з ПДВ 1584000 грн.

Факт передачі позивачу придбаного автомобіля та його оплати, як фізичній особі підприємцю підтверджується платіжними дорученнями від 22.05.2017 № 75, від 26.05.2017 № 79, від 09.06.2017 № 84, від 12.06.2017 № 85, актом приймання передання товару до договору купівлі- продажу № ЛЛ0210 від 20.05.2017, видатковою накладною № АП00000046 від 13.06.2017 (а.с. 30 - 41).

Так в платіжних дорученнях зокрема зазначено платник ОСОБА_1 а не ФОП ОСОБА_1 , що на переконання колегії суддів не може свідчити про оплату за автомобіль фізичною особою, оскільки в графі «код» вказано НОМЕР_1 , а згідно реквізитів банківського рахунку ФОП ОСОБА_1 код ЄДРПОУ також зазначено НОМЕР_1 . Тобто сплата згідно вказаних вище платіжних доручень здійснювалося ОСОБА_1 , як фізичної особою підприємцем.

Разом з цим, на виконання умов зазначеного договору, продавцем були виписані податкові накладні, а саме: податкова накладна № 66 від 12.06.2017 на загальну суму 548042, 00 грн, в т.ч. ПДВ 91340, 33 грн; податкова накладна № 52 від 09.06.2017 на загальну суму 520000, 00 грн, в т.ч. ПДВ 86833, 33 грн; податкова накладна № 134 від 26.05.2017 на загальну суму 36500, 00 грн, в т.ч. ПДВ 6083, 33 грн; податкова накладна № 98 від 22.05.2017 на загальну суму 469814, 00 грн, в т.ч. ПДВ 78302, 33 грн (а.с. 42-45).

Також до матеріалів справи було долучено копії аркушів Книги обліку доходів і витрат з яких вбачається, що позивачем зокрема зазначено у витратах, пов`язанні з придбанням товарів (робіт, послуг) - придбання згаданого вище автомобіля (а.с. 101 - 104).

Позивачем було отримано Свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу (а.с. 100).

Крім цього, ФОП ОСОБА_1 було здійснено ремонт зазначеного вище транспортного засобу на загальну суму 26846, 00 грн, в тому числі 4474, 33 грн ПДВ. Дана сума ПДВ включена до складу податкового кредиту за 4 квартал 2019 згідно податкової накладної № 39 від 03.10.2019 на загальну суму 26846, 00 грн, в тому числі 4474, 33 грн ПДВ.

Колегією суддів також встановлено, що в матеріалах справи містяться Акти наданих послуг підписаних між ТОВ «ДДД» і ФОП ОСОБА_1 щодо надання в оренду автомобіля Lexus RX200t AGL25 Білий VIN НОМЕР_2 (а.с. 105 - 111).

Згідно даних внесених в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_2 код № зазначено зокрема вид діяльності: 77.11 «Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів».

Тобто вказаний автомобіль придбаний позивачем, як фізичною особою-підприємцем використовувався в господарській діяльності останнього.

Таким чином транспортний засіб придбаний позивачем, як фізичною особою-підприємцем з метою використання в господарській діяльності, був зареєстрований за позивачем, як за фізичною особою. Сплачений позивачем, у зв`язку з придбанням зазначеного транспортного засобу податок на додану вартість був включений платником до складу податкового кредиту.

В той же час висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту з огляду на реєстрацію зазначеного автомобіля за позивачем як за фізичною особою на переконання суду не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Так, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 07.09.98 N 1388 (далі Порядок № 1388) встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами.

Таким чином, чинним законодавством не передбачено порядку реєстрації (зазначення в технічному паспорті) транспортного засобу на фізичну особу-підприємця.

У постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 819/710/17 сформовано правову позицію, відповідно до якої встановлені вказаними Правилами особливості реєстрації транспортних засобів не впливають на право фізичної особи-підприємця на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені Податковим Кодексом України.

За висновками Верховного Суду особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати виникнення права на податковий кредит для фізичних осіб - суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, Податковим кодексом України не передбачено, а тому здійснена реєстрація транспортних засобів на фізичну особу, а не на суб`єкта підприємницької діяльності жодним чином не впливає на право позивача на податковий кредит, оскільки реєстрація права власності на фізичну особу не може розглядатися як підстава для неможливість укладення договорів фізичною особою - підприємцем у межах її підприємницької діяльності, яка відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України відповідає всім майном, що належить їй на праві приватної власності, за своїми обов`язками в сфері підприємництва, та ідентифікаційний - номер якої як платника податків та інших обов`язкових платежів належить фізичній особі - громадянину. Тобто, незважаючи на те, що п. 6 Порядку № 1388 передбачає реєстрацію, зокрема, прав власності на автотранспортні засоби тільки на юридичних і фізичних осіб, останні в угодах щодо таких об`єктів можуть виступати як фізичні особи-підприємці.

Аналогічну правову позицію в подальшому було викладено у наступних постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 803/1021/17, від 08.08.2018 у справі № 813/4630/13-а, від 30.10.2018 у справі № 807/537/17, від 27.02.2020 у справі № 807/2235/15, які згідно ч. 5 ст. 342 КАС України є обов`язковими для врахування судами.

Отже, виходячи із досліджених судом матеріалів справи необхідно дійти висновку, що придбання позивачем як фізичною особою-підприємцем транспортного засобу підтверджено відповідними первинними документами, які видані та заповнені відповідно до вимог чинного законодавства. Оплата за нього проведена саме з рахунків ФОП ОСОБА_1 , а не фізичної особи, і всі подальші витрати пов`язанні з експлуатацією вказаного автомобіля також несе ФОП ОСОБА_1 .

В свою чергу, придбання автомобіля зумовлено необхідністю використання його в господарській діяльності, а саме надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, і зазначені вище документи, які містяться в матеріалах справи дають підстави суду вважати, що вказаний автомобіль придбавався та використовується позивачем з метою здійснення в його господарської діяльності.

Поряд з цим, суд наголошує, що на момент укладення договору купівлі продажу № ЛЛ0210 автомобіля, 20.05.2017, в п. 177.4.5. ст. 177 ПК України було зазначено, що не включаються до складу витрат підприємця зокрема витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею, яка а майбутньому була викладена в новій редакції із виключенням цього.

З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 06.04.2020 № 2.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане вище, витрати понесені позивачем під час розгляду справи, а саме судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Тернопільській області.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3542 грн 37 коп. (платіжне доручення № 35 від 08.04.2020) та за подання апеляційної скарги 5313 грн 57 коп. (платіжне доручення № 245 від 27.11.2020).

З урахуванням тієї обставини, що судом апеляційної інстанції було скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято постанову про задоволення адміністративного позову, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати необхідно присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 8855 грн 94 коп.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу «Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 500/1087/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 06 квітня 2020 року № 2.

Стягнути з Головного управління ДПС у Тернопільській області (46003, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) 8855 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 94 копійки понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18 січня 2021 року