Справа № 480/1268/20
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 р. Справа № 480/1268/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, по справі № 480/1268/20

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Сумській області), та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Сумській області №88 від 03.12.2019 про анулювання свідоцтва платника податку;

- зобов`язати ГУ ДПС у Сумській області включити позивача до реєстру платників єдиного податку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем необґрунтовано виключено його з реєстру платників єдиного податку, за відсутності підстав анулювання реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи, оскільки перевірка, як це вимагає п.299.11. ст.299 Податкового кодексу України щодо наявності податкового боргу протягом останніх двох кварталів перед прийняттям рішення відповідачем не проводилась та докази наявності у нього станом на 03.12.2019 податкового боргу в сумі 219,59 грн, який не сплачувався протягом двох послідовних кварталів відсутні, зокрема, в електронному кабінеті позивача також були відсутні дані про наявність податкової заборгованості. Також зазначив, що податкової вимоги не отримував. Отже, з викладених підстав, вважає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року по справі №480/1208/20 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Сумській області №88 від 03.12.2019 про анулювання свідоцтва платника податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 як платника єдиного податку другої групи та включити позивача до реєстру платників єдиного податку з 01.01.2020.

Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області судовий збір у розмірі 2102 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм процесуального права, порушення норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року по справі №480/1208/20, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 90, 242 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказав на порушення позивачем вимог п.п. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, у зв`язку з чим, акт перевірки від 03.12.2019 року та оскаржуване рішення №88 від 03.12.2019 про анулювання свідоцтва платника податку, вважає правомірно прийнятими. Пояснив, що згідно з даними інтегрованої картки платника податків АІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_2 не сплатив в повному обсязі авансовий внесок з єдиного податку у січні 2017 року, січні 2018 року та січні 2019 року, тобто, ФОП ОСОБА_1 систематично (кожен січень протягом трьох років) не доплачував суму авансового внеску з єдиного податку. Зауважив, що 03.12.2019 р. було складено та направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення ФОП ОСОБА_1 акт про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування за № 88/18-28-54-33- та рішення від 03.12.2019 р. № 88 про анулювання єдиного податку, які було отримано платником самостійно 12.12.2019 року, після чого 13.12.2019 року проведено повне погашення боргу.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2012 року є платником єдиного податку другої групи.

Контролюючим органом проведено камеральну перевірку щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, за результатами якої складено акт №88/18-28-54.33/ НОМЕР_1 від 03.12.2019 (а.с.15).

Із вказаного акта вбачається, що ФОП ОСОБА_1 порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: не сплачено протягом двох послідовних кварталів податкові зобов`язання по єдиному податку. Згідно вказано акту, сума податкового боргу складає 219,59 грн.

На підставі вказаного акту, ГУ ДПС у Сумській області прийнято рішення №88 від 03.12.2019 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, згідно якого платник єдиного податку виключений із реєстру 31.12.2019 (а.с.14).

З метою адміністративного оскарження вказаного рішення, 18.12.2019 позивач звернувся з відповідною скаргою до Державної податкової служби України.

14.02.2020 позивачем отримано рішення про результати розгляду його скарги від 11.02.2020 за №5326/6/99-00-04-05-03-06, у якому зазначено, що рішення ГУ ДПС у Сумській області від 03.12.2019 №88 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 прийняте з урахуванням вимог порядку реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку, встановлених ст. 229 Податкового кодексу України, відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак, Державна податкова служба України відмовляє у задоволенні скарги позивача.

Вважаючи протиправним рішення ГУ ДПС у Сумській області №88 від 03.12.2019 позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності прийнятого податковим органом рішення з огляду на те, що в акті перевірки від 03.12.2019 №88/18-28-54.33/ НОМЕР_1 відсутня будь-яка інформація щодо періоду, за який встановлено порушення позивачем сплати єдиного податку, у зв`язку з чим, відсутні докази наявності податкового боргу у ФОП ОСОБА_1 на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, які передували даті анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку другої групи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами пункту 54.1 статті ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до абзацу 2 пункту 294.1, пункту 294.2 статті 294 ПК України, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Згідно з п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених вказаною главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п. 291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

У відповідності до пункту 295.3 статті 295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів (підпункт 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України).

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений ст.299 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Таким чином, контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 19.02.2019 по справі №826/7216/17, від 05.02.2019 року по справі № 805/206/17-а, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно акту про результати камеральної перевірки перевірки від 03.12.2019 №88/18-28-54.33/ НОМЕР_1 встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: не сплачено податковий борг протягом двох послідовних кварталів в сумі 219,59 грн. При цьому, контролюючим органом не визначено ані періоду виникнення такої заборгованості ані дати узгодження та відповідно набрання вказаною сумою статусу податкового боргу.

Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

В порушення наведеної норми, відповідачем в акті перевірки не зазначено на підставі яких саме даних ГУ ДПС у Сумській області зроблено висновком про наявність у ФОП ОСОБА_2 податкового боргу у вказаній сумі, що унеможливлює встановлення джерела походження інформації про несвоєчасну сплату позивачем узгодженої суми податкового зобов`язання.

Твердження апелянта про те, що згідно з даними інтегрованої картки платника податків АІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 не сплатив в повному обсязі авансовий внесок з єдиного податку у січні 2017 року, січні 2018 року та січні 2019 року, тобто, ФОП ОСОБА_1 систематично (кожен січень протягом трьох років) не доплачував суму авансового внеску з єдиного податку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ані акт перевірки від 03.12.2019 №88/18-28-54.33/ НОМЕР_1 , ані оскаржуване рішення №88 від 03.12.2019 не містять посилань на зазначені обставини.

Крім того, зазначення апелянтом про несплату авансового внеску з єдиного податку у січні 2017 року, січні 2018 року та січні 2019 року не може бути підставою для застосування до позивача наслідків щодо анулювання свідоцтва платника єдиного податку із посиланням на норми п.п. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, оскільки зазначені положення передбачають обов`язок платника перейти на сплату інших податків і зборів, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів, а вказані періоди не є двома послідовними кварталами.

Також, ані з акту перевірки ані із оскаржуваного рішення, в якому взагалі не зазначено період виникнення боргу, неможливо встановити протягом яких саме послідовних кварталів встановлена наявність у позивача податкового боргу.

Слід зауважити, що ПК України не передбачено, що за певних обставин може бути перенесено перехід на загальну систему оподаткування або прийняття вказаного спірного рішення на більш пізніший строк, ніж це передбачено п.п. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.

У пункті 76.2 ст. 76 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

В порушення зазначених вимог в акті перевірки контролюючим органом не зазначено фактів заниження або завищення податкових зобов`язань платника.

Відсутність в акті перевірки деталізації обставин податкового правопорушення суперечить приписам пункту п. 1.7. та п. 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013 № 395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 р. (далі - Порядок № 395).

Так, згідно з п.1.4 Порядку № 395 акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів (п.1.7 Порядку № 395).

За змістом п.2.1 Порядку № 395 в акті перевірки повинно бути зазначено вид перевірки, підстава та предмет перевірки, період, який охоплено перевіркою, перелік документів, які використано під час перевірки, вид порушення вимог Податкового кодексу України, які встановлено під час перевірки та міра відповідальності, яка повиння бути застосована за виявлені порушення.

Колегія суддів вказує на те, що для застосування п.п. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України в акті перевірки, контролюючим органом необхідно було зазначити, протягом яких саме двох послідовних кварталів утворилася у позивача заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб, періоду виникнення боргу.

Разом з цим, в акті перевірки від 03.12.2019 №88/18-28-54.33/ НОМЕР_1 відсутня будь-яка інформація про період, за який встановлено порушення позивачем сплати єдиного податку, у яких двох послідовних кварталах утворилася у позивача заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб.

Пунктом 86.2 статті 86 ПК України визначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Всупереч наведеним положенням, будь-яких доказів направлення позивачу акту перевірки або оскаржуваного рішення, матеріали справи не містять. Доводи апелянта про вручення позивачу акту та рішення 12.12.2019 року колегія суддів вважає сумнівними з огляду на ненадання відповідних доказів апелянтом.

Положеннями пункту 86.7. 86.2 статті 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду (п.п. 86.7.3 п.86.7. 86.2 ст. 86 ПК України).

Таким чином, неповідомляючи позивача про наявність податкового боргу та акт перевірки, податковий орган, всупереч наведеним положенням позбавив позивача права брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки та надати свої заперечення на акт перевірки.

Крім того, згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже, в силу положень пункту 59.1 статті 59 ПК України відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату боргу у спосіб, визначений ПК України, чого зроблено не було.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли з урахуванням правових наслідків існування податкового боргу (якими є втрата права на застосування спрощеної системи оподаткування) платнику єдиного податку в обов`язковому порядку має бути надіслана податкова вимога безвідносно до суми боргу.

Проте, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, контролюючим органом не подано доказів направлення на адресу заявника податкової вимоги.

Отже, за відсутності обставин реальної обізнаності заявника із існуванням податкового боргу або об`єктивної неспроможності заявника не знати про існування податкового боргу, колегія суддів вважає, що відповідачем не забезпечено виконання положень ч.2 ст.2 КАС України при винесенні оскарженого рішення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні №88 від 03.12.2019 зазначено, що підставою для анулювання свідоцтва слугували вимоги п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України без зазначення яким саме підпунктом із дев`яти наявних податковий орган керувався при прийнятті даного рішення, що свідчить про невідповідність змісту оскаржуваного рішення вимогами податкового законодавства, з огляду на відсутність конкретизації норми, на підставі якої проведено анулювання свідоцтва платника податків у оскаржуваному рішенні.

Таким чином, враховуючи допущені відповідачем порушення умов та порядку прийняття оскаржуваного рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, колегія суддів дійшла висновку про те, що контролюючим органом не було дотримано процедури виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, отже не доведено правомірності рішення ГУ ДПС у Сумській області №88 від 03.12.2019 про анулювання свідоцтва платника податку ФОП ОСОБА_1 , що зумовлює скасування такого рішення в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, колегія суддів вважає ефективним способом поновлення порушеного права позивача у спірних відносинах зобов`язання Головного управління ДПС у Сумській області включити позивача до реєстру платників єдиного податку.

Так, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління ДПС у Сумській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 як платника єдиного податку другої групи та включити позивача до реєстру платників єдиного податку з 01.01.2020.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 по справі № 480/1268/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова С.П. Жигилій