Справа № 490/5485/20
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/228/2021 Справа № 490/5485/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження

18 січня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Дудник Г.С., за участі представника відповідача,

розглянувши У відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження ,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про скасування рішенняУДМС Украни в Миколаївській області № 32 від 19 серпня 2020 року про примусове повернення до країни походження стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 02.09.2020 рокут справу за вищезазначеним адміністративним позовом передано до Миколаївського окружного адміністративного суду.

09.10.2020 року листом Голови Миколаївського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 справу повернуто до Центрального районного суду м. Миколаєва.

23.10.2020 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання по суті на 18.01.2021 .

07 грудня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву , в якій просили закрити провадження по справіна підставі ч.2 ст. 283 КАС .Зазначили, що в ході контролю за правильним та своєчасним виконанням рішення про примусове повернення, співробітниками ВОЗНМРВ було встановлено, що ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 29.07.2004 року та ппаспортом громаднянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 строком дії з 13.01.2020 року до 13.01.2030 року.Зареєстролваний за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення від 19.08.2020 року посадовій особі не було відомо про наявність у ОСОБА_1 українського громадянства , враховучи положення ч.1 ст. 2 ЗУ "Про громадянство України", 30 листопада 2020 року провідним спеціалістом ВОЗНМРВ УДМС України в Миколаївській області Демидченко В. було прийнято рішення та звтверджено в устанволеном законом порядку Рішення про скасування рішення про примусове повернення № 23 до країни походження стосвно громадянина РФ ОСОБА_1 ..Вказане рішення було надіслано ОСОБА_1 рексмендованим листом 02.12.2020, оскільки позивач на звязок з УДМС не виходив, та направлене відповідне повідомлення від 30.11.2020 ркоу до Прокуратури Миколаївської області.

В судове засідання позивач не з`явився , повідомлений судом завчасно належним чином, про що свідчить звортнє поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду ен надав.

Представник відповідача Долганюк Ю.Ю. в судовому засіданні підтримаала викладене у відзиві клопотання.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження по справі, суд виходить з таких міркувань.

За правилами, встановленими ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 124 Основного Закону України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з ч. 1 та 5 ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації, відповідно до якого з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Тобто для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 2836).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Важливим є те, що нова редакція ст. 124 Конституції України, яка набрала чинності 30 вересня 2016 року, містить норму, згідно з якою юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, акцентуючи саме на факті наявності спору. У свою чергу, попередня редакція передбачала конституційну гарантію того, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Таким чином, юрисдикція суду була звужена виключно до вирішення спорів. Аналогічних змін зазнали й положення ст. 2 КАС України, які визначають завдання адміністративного судочинства.

Зазначені зміни до Конституції України варто враховувати, застосовуючи рішення Конституційного Суду України стосовно тлумачення попередньої редакції ч. 2 ст. 124, зокрема, від 25 грудня 1997 року №9-зп, від 7 травня 2002 року №8-рп/2002, від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, постанову Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», а також іншу попередню практику Верховного Суду України.

Важливо також, що в новій редакції КАС України, у ст. 2, в якій визначено завдання адміністративного судочинства, на відміну від попередньої редакції, звернено увагу саме на ефективний захист прав та інтересів позивачів, а в ст. 6 щодо права на звернення до суду та способів судового захисту акцентується на спрямованість адміністративного судочинства саме на захист законних інтересів (у попередній редакції КАС України в ст. 5 поняття «інтерес» було вжите в загальному значенні). Крім того, в новій редакції цього Кодексу до основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами та, відповідно, визначено зловживанням правом, серед іншого, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (ст. 2 та 45).

За такого, оскільки позивачем заявлено вимоги про скасування саме рішення відповідача від 19.08.2020 року № 23 , яке станом на час розгляду справи вже скасовано відповідачем 30.11.2020 року, тото визнано таким, що не підлягає до виконанню , тобто оскаржувані порушення прав позиваач, на захист яких він звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без скасування оскаржуваного рішення судом ( адже воно вже і так скасоване УДМС В Миколаївській області) - наявні правові підстави для закриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, ч. 2 ст. 238, 241, 246, 248, 256, 288 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції - П`ятого апеляційного адімінстративного суду в десятиденний строк з дня проголошення ухвали .

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.