Справа № 766/10860/20
Суддя: Кузьміна О. І.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.01.2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Кузьміної О.І.,
з участю секретаря судового засідання Білої А.Ю.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонського області Південного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Одеса) про скасування рішення державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що головним державним виконавцем Іванченко М.В. 02.06.2020 року винесено постанову у виконавчому провадженні № 61732096, якою закінчила виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18.12.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області за постановою Одеського апеляційного адміністративного суду у справі № 766/10342/17 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2015 року з урахуванням даних довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 17.05.2017 року № 2028, яка містить дані, що включені Херсонським обласним військовим комісаріатом до довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2016 року у справі № 766/1266/16-а, що набрала законної сили, та здійснити виплату ОСОБА_1 перерахованого розміру пенсії з урахуванням компенсації втрати доходів та з урахуванням раніше виплачених сум. Вказане виконавче провадження було закінчено на підставі фактичного виконання рішення суду.
Позивач зазначив, що боржник безпідставно збільшив розмір, раніше виплачених щомісячних пенсійних виплат, у своїх розрахунках щодо виплати коштів позивачу, а саме на 11714 грн. 89 коп., внаслідок чого відповідним чином зменшилася належна до виплати частина перерахованого розміру пенсії.
Зважаючи на викладене, позивач звернувся зі скаргою до начальника відділу, в якій просив скасувати вищевказану постанову, проте жодних заходів на відновлення порушеного права позивача на виконання рішення суду в повному обсязі, вжито не було.
Вважав, розгляд його скарги неналежним, а постанову про закінчення виконавчого провадження від 02.06.2020 року у виконавчому провадженні № 61732096 незаконною (протиправною) і такою, що порушує права позивача. Просив визнати протиправним закриття виконавчого провадження, а постанову визнати незаконною та скасувати. Крім того, просив розгляд його скарги від 15.07.2020 року на дії державного виконавця на закриття виконавчого провадження не належним, зобов`язати відповідача винести постанову про відновлення виконавчого провадження, провести виконавчі дії, забезпечити належний розгляд скарги, ознайомити його з матеріалами виконавчого провадження, робити з нього виписки та копії та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Разом з тим, посилаючись на те, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є неправомірними, оскільки ним не було вжито всіх вичерпних та достатніх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для забезпечення примусового виконання боржником рішення суду, позивач вважає, що вказаними діями та рішенням державного виконавця були порушені його права, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань чи відзиву до суду не надав.
Відповідно до ч.1ст.205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасник справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №61732096 про виконання виконавчого листа №766/10342/20, виданого 18.12.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області за постановою Одеського апеляційного адміністративного суду, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2015 року з урахуванням даних довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 17.05.2017 року № 2028, яка містить дані, що включені Херсонським обласним військовим комісаріатом до довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2016 року у справі № 766/1266/16-а, що набрала законної сили, та здійснити виплату ОСОБА_1 перерахованого розміру пенсії з урахуванням компенсації втрати доходів та з урахуванням раніше виплачених сум.
Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонського області Південного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Одеса) Іванченко М.В. винесено постанову від 02.06.2020 року про закінчення виконавчого провадження №61732096 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Головного управління ПФУ в Херсонській області за вих.№210-0801-7/14425 від 22.04.2020 року про зроблений розрахунок та виплату пенсії (платіжний документ №4406 від
З тексту постанови про закінчення виконавчого провадження вбачається, що підставою для її винесення був лист Головного управління ПФУ в Херсонській області за вих.№210-0801-7/14425 від 22.04.2020 року про зроблений розрахунок та виплату пенсії (платіжний документ №4406 від 28.11.2017 року), яким повідомлено, що рішення суду фактично виконано.
Разом з тим, відповідачем не надано до суду вказаний лист, який став підставою для закінчення виконавчого провадження.
З долучених до матеріалів справи виписок по картковому рахунку позивача вбачається, що суми пенсії, які виплачені Головним управлінням ПФУ в Херсонській області, на рахунок позивача до 28.11.2017 року, відрізняться від зазначених сум у листі Головного управління ПФУ в Херсонській області від 09.12.2019 року №156/Т-99-1, та є меншими на 11714 грн. 89 коп.
Спірні правовідносини виникли у сфері примусового виконання рішень і стосуються правомірності постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (який набрав чинності 5 жовтня 2016 року; виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Статтею 63 цього Закону врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Відповідно до частин 1-3 статті 63 цього Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України, передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.
Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.
За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто закон покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, суд не може погодитись з тим, що дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження є правомірними, оскільки на час закінчення виконавчого провадження відсутні достовірні відомості про те, що судове рішення виконано в повному обсязі, а саме що позивачу виплачені нараховані кошти.
Відтак, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем передчасно, без врахування всіх обставин у справі є незаконною, а тому підлягає скасуванню.
Що стосується вимоги заявника щодо розгляду скарги від 15.07.2020 року на дії державного виконавця про закриття виконавчого провадження неналежним, суд вважає, що у цій частині скарги необхідно відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений чинним законодавством.
Що стосується вимоги заявника про зобов`язання відповідача винести постанову про відновлення виконавчого провадження, провести виконавчі дії, забезпечити належний розгляд скарги, ознайомити його з матеріалами виконавчого провадження, робити з нього виписки та копії, суд вважає, що у цій частині скарги необхідно відмовити.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387ЦПК (в редакції від 03 серпня 2017 року), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.
Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частина 2 статті 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Зі змісту поданої заяви вбачається, що позивач просить встановити судовий контроль за виконання судового рішення шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про його виконання у місячний строк.
Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт є формою забезпечення виконання судових рішень.
Згідно із частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, а тому суд не вбачає підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.
Керуючись ст.ст.19, 20, 72, 77, 242, 243, 244, 246, 250, 262, 295,370,372 КАС України, ст.39 ч.1 п.9 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонського області Південного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Одеса) про скасування рішення державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати незаконною та скасувати постанову, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонського області Південного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Одеса) Іванченко Мариною Вадимівною від 02.06.2020 року про закінчення виконавчого провадження №61732096 за виконавчим листом №766/10342/17, виданого 07.11.2017р. Херсонським міським судом Херсонської області.
В решті вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяО. І. Кузьміна

Повний текст рішення складено 18.01.2021 року.