Справа № 640/895/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м. Київ № 640/895/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну (письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

14.01.2020 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ), в якій просить:

- визнати дії ГУ ПФУ, що полягають у не врахуванні йому до загального страхового стажу періоду добровільної участі у сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за липень-серпень 2010 року, - протиправними;

- зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати до його загального страхового стажу період добровільної участі у сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за липень-серпень 2010 року та здійснити перерахунок пенсії за віком, починаючи з дня подання заяви, а саме з 10.09.2019.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що 29.07.2019 між ним та Головним управління ДФС у м. Києві укладено типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) та сплачено єдиний внесок за період з 01.07.2010 по 31.08.2010 у розмірі 3672, 24 грн, а тому вказана сума протиправно не була зарахована відповідачем до страхового стажу позивача.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Чудак О.М. від 21.01.2020 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.02.2020 до Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник ГУ ПФУ зазначає, що оскільки після призначення пенсії позивач не продовжував працювати, то зарахувати до його стажу період добровільної сплати за липень та серпень 2010 року не має підстав в розумінні статті положень статті 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 29.01.2016 призначена пенсія за віком та він перебуває на обліку в ГУ ПФУ.

Зокрема, згідно із розрахунком стажу та заробітної плати позивача у їх склад увійшов період роботи позивача по 31.05.2010. Загальний стаж, який взятий в обрахунок пенсії позивача складає 34 роки 10 місяців та 14 днів.

Згідно із даних індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-05 за 2010 рік із заробітної плати позивача сплачувався страховий внесок по травень 2010 року включно.

29.07.2019 між позивачем та Головним управлінням ДФС у м. Києві було укладено Типовий договір № 174/26-15-13-13-14 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), за яким позивач сплатив єдиний внесок за попередній період з 01.07.2010 по 31.08.2010 з урахуванням коефіцієнта 2 у розмірі 3672, 24 грн. Вказане підтверджується також і квитанцією № 46 від 06.08.2019 про сплату на рахунок Головного управління ДФС у м. Києві єдиного соціального внеску за липень і серпень 2010 року у розмірі 3672, 24 грн.

Також судом встановлено, що позивачем було подано до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної податкової служби у м. Києві звіт за 2010 рік (вх.№ 81543 від 09.08.2019), згідно якого ним самостійно узгоджено суму єдиного внеску за липень - серпень 2010 року у розмірі 3672, 24 грн, який прийнято податковим органом.

10.09.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок його стажу у зв`язку із добровільною сплатою єдиного внеску за період липень - серпень 2010 року у розмірі 3672, 24 грн для визначення розміру його пенсії за віком.

Згідно із сформованої 10.09.2019 виписки з індивідуальних відомостей про позивача форми ОК-05 за 2010 рік за липень та серпень 2010 року було також відображено суми добровільних страхових внесків.

Рішенням від 24.10.2019 о/р № 95 ГУ ПФУ відмовило позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії відповідно до статті 42 Закону № 1058-IV у зв`язку із відсутністю працевлаштування після призначення пенсії.

Листом від 25.10.2019 № 261468/06 ГУ ПФУ повідомило позивача відсутність правових підстав зарахувати до страхового стажу період добровільної сплати за липень, серпень 2010 року, оскільки після призначення пенсії ОСОБА_1 не продовжував працювати.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 8 Закону № 1058-IV визначає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, відповідно частини 1 якої право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Особи, які не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування (частина третя статті 8 Закону № 1058-IV).

Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058-IV).

Приписами статті 12 Закону № 1058-IV визначено, що особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абзацом 3 частини третьої статті 10 Закону № 2464-VI з особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» частину п`яту статті 10 Закону № 2464-VI було викладено в новій редакції, відповідно до якої Договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). Сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок на дату укладення договору, помножений на коефіцієнт 2.

В усіх випадках ця сума не може бути більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої на дату укладення договору.

Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена цією частиною, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частинами першою, третьою та четвертою цієї статті.

Таким чином, законодавець визначив можливість одноразової сплати особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 01.01.2004 по 31.12.2010).

Проте, метою таких можливостей є право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи. Тобто, можливість при призначенні пенсії враховувати такі періоди пенсійним органом.

При цьому суд зазначає, що загальні правила та підстави для індексації та перерахунку пенсії визначені у статті 42 Закону № 1058-IV.

Так, згідно із частиною четвертої статті 42 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Тобто, аналіз наведеної норми закону свідчать про те, що за загальним правилом перерахунок пенсії проводиться пенсійними органами у разі здобуття після призначення пенсії додаткового страхового стажу.

Водночас, перерахунок раніше призначеної пенсії проводиться й у разі неправильного визначення заробітку або страхового стажу для обчислення пенсійних виплат при її призначенні. Тобто, у такому випадку перерахунок здійснюється саме щодо показника заробітної плати або страхового стажу, з яких повинна була обрахована пенсія при її призначенні.

При цьому такі підстави для перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення.

У справі, яка розглядається не є спірним правильність розрахунку пенсії при її призначення у січні 2016 року.

Таким чином, період страхового стажу за липень - серпень 2010 року, за який позивачем добровільно сплачено єдиний страховий внесок, в контексті даних правовідносин, не може бути врахований при розрахунку пенсії позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що після призначення пенсії 29.01.2016 позивач продовжував працювати чи працевлаштовувався, з огляду на те, що вказане не буде відповідати меті статті 42 Закону № 1058-IV та справедливості системи пенсійного страхування.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, відсутності витрат відповідача на залучення свідків та проведення експертизи, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак