Справа № 640/21809/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Київ № 640/21809/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у проведенні перерахунку, раніше призначеної, пенсії державного службовця за віком без обмеження її максимального розміру ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 в розмірі 90 % від суми заробітної плати, виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця станом на липень 2020 року, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень та не перерахунку пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень було протиправно відмовлено у перерахунку пенсії державного службовця.

Позивач зазначає, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року по справі № 754/13893/17 було визнано протиправними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця за віком без обмежень її максимального розміру та зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату їй пенсії державного службовця в розмірі 90 % від суми заробітної плати, виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця станом на вересень 2017 року, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Після відповідного перерахунку щомісячна пенсія Позивача складає 10 476,00 грн.

Продовжуючи працювати на посаді головного спеціаліста відділу комунального обслуговування Управління благоустрою територій в Міністерстві регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України до 31 липня 2020 року позивач продовжував щомісяця отримувати заробітну плату, з якої продовжувалась сплата страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач зазначає, що навіть не дивлячись на встановлену суму пенсійного забезпечення відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва після останнього перерахунку пенсії, позивач продовжував отримувати заробітну плату у період з жовтня 2017 року по липень 2020 року (34 місяці), з якої сплачувались страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У зв`язку з викладеними вище обставинами, 07 серпня 2020 року позивач подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

У своїй відповіді № 2600-0304-8/113691 від 13 серпня 2020 року пенсійним фондом було відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії з наступним формулюванням:

«У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІП (далі - Закон 889) скасовано, зокрема, статтю 37-1 Закону 3723 (пункт 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889).

Враховуючи те, що згідно Закону 889 не передбачено проведення перерахунків пенсій, підстави для здійснення перерахунку по заробітній платі згідно довідки № 7/7.4/13442-20 від 05.08.2020 р. в Головному управління відсутні, в перерахунку відмовлено».

На думку позивача та як на головне обґрунтування позовної заяви останній зазначає, що відповідачем було порушено конституційні права позивача та не взято до уваги той факт, що після призначення позивачу пенсії за віком, ним щомісяця сплачувались страхові внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування, які кожного року збільшувались, оскільки заробітні плати державних службовців в 2020 році є значно вищими, ніж в 2008 та 2017 роках, а отже і страхові внески також суттєво відрізняються.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що оскільки, на час звернення позивача до органу пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії внесено зміни, які набрали чинності 01 січня 2015 року, у статті 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично анульовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку, тому підстави для здійснення перерахунку пенсії відповідно до статей 37, 37-1 цього Закону відсутні.

Окрім того, представник пенсійного органу звертає увагу, що позивачем до заяви було подано довідку від 02 серпня 2020 року № 7/7.4/13443-20 видані Міністерством розвитку громад та території України відповідно до вимог затверджених постановою правління Пенсійного фонду України 17 січня 2017 № 1-3 Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, однак вказаною постановою затверджено форму довідок про заробітну плату лише для призначення пенсії, а ні як для перерахунку.

Керуючись викладеними вище обставинами представник відповідача зазначає, у пенсійного органу були відсутні будь-які належні та допустимі підстави для перерахунку пенсії, з урахуванням складових заробітної плати відповідно довідки від 02 серпня 2020 року № 7/7.4/13443-20.

Керуючись вищевикладеним, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Не погоджуючись з аргументами пенсійного органу викладеними в відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив в якій останній зазначив що відповідачем у відзиві на позовну заяву не було спростовано твердження та аргументи позивача стосовно суті позовних вимог.

При цьому, позивач звертає увагу, що унікальність ситуації в даній справі є той факт, що останній навіть після призначення пенсії продовжував працювати понад 10 років та щомісяця сплачувати пенсійні відрахування до державного бюджету України, а тому мав законне сподівання на перерахунок призначеною йому у 2008 році пенсії за віком.

Також, позивач звертає увагу на практику національних судів, відповідно до якої позивач прийшов до висновку, що відмова пенсійного органу щодо перерахунку пенсії на підставі поданої заяви та довідки є неправомірною, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (в редакції на час призначення позивачу пенсії державного службовця) отримує пенсію державного службовця за віком.

Пенсію державного службовця позивачу було призначено 09 грудня 2008 року в розмірі 3 870,50 грн, на підставі довідки, виданої управлінням Пенсійного фонду Деснянського району в місті Києві в розмірі 90 % від суми заробітної плати за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням з заявою про призначення пенсії.

З грудня 2008 року (час призначення пенсії) і по 31 липня 2020 року позивач продовжував працювати на посаді головного спеціаліста відділу комунального обслуговування управління благоустрою територій в Міністерстві регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, щомісяця отримуючи заробітну плату, з якої продовжувалась сплата страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В жовтні 2017 року позивач звернувся з позовом до Деснянського районного суду міста Києва з вимогою визнати протиправними дії Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця за віком без обмеження її максимального розміру та зобов`язати Лівобережне об`єднане управління пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату їй пенсії державного службовця Позивачу в розмірі 90 % від суми заробітної плати, виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця станом на вересень 2017 року, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Надалі, постановою Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року по справі № 754/13893/17 позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі. Лівобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було здійснено перерахунок пенсії позивача, та після відповідного перерахунку щомісячна пенсія позивача склала 10 476,00 грн.

Після здійснення останнього перерахунку пенсії, позивач продовжував отримувати заробітну плату у період з жовтня 2017 року по липень 2020 року (34 місяці), з якої сплачувались страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У зв`язку з цим, 07 серпня 2020 року позивач подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

На вказану вище заяву пенсійним органом було надано відповідь № 2600-0304-8/113691 від 13 серпня 2020 року якою позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, в обґрунтування такої відмови пенсійний орган послався на те що:

«У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІП (далі - Закон 889) скасовано, зокрема, статтю 37-1 Закону 3723 (пункт 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889).

Враховуючи те, що згідно Закону 889 не передбачено проведення перерахунків пенсій, підстави для здійснення перерахунку по заробітній платі згідно довідки № 7/7.4/13442-20 від 05.08.2020 р. в Головному управління відсутні, в перерахунку відмовлено».

У зв`язку з вищевикладеним та вважаючи відмову пенсійного органу у перерахунку пенсії протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини 2, 6 та 7 статті 33 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 19 грудня 1993 року, (в редакції чинній на час призначення пенсії), заробітна плата державних службовців складається з посадового окладу, премій, доплат за ранг, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до вимог статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2003 року № 581 встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу»» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому, премія та інші надбавки враховуються в середніх розмірах стосовно визначених законодавством таких виплат у відповідному державному органі, з якого особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично їй встановлені.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом до 01 січня 2015 року, а саме статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» у відповідній редакції, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв`язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

При цьому, суд звертає увагу, що у подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось і станом на грудень 2016 року воно не регламентувало ні права особи на перерахунок її пенсії у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого державного службовця, ні порядок і умови здійснення такого перерахунку.

Суд звертає увагу на те, що пенсія позивачу призначена на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу», а її перерахунок позивач просить здійснити за статті 37-1 Закону України «Про державну службу», яка до 01 січня 2015 року дійсно передбачала можливість перерахунку пенсії державного службовця в разі підвищення розміру заробітної плати особи, працюючої на аналогічній посаді, і пунктом 4 Постанови № 865 визначались умови такого перерахунку.

Разом з тим, на момент збільшення розміру заробітної плати працюючого державного службовця за посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, та на момент його звернення до відповідача із заявою щодо перерахунку йому пенсії з цих підстав, законодавство змінилося, стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» в частині підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, взагалі втратила чинність, а Постанову № 865 було викладено в іншій редакції, яка не закріплює права особи на перерахунок пенсії з цих підстав, і жодним іншим нормативно-правовим актом також не визначено, ані таке право особи, ані порядку (механізму) перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати та умов його здійснення.

Суд звертає увагу, що з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889, яким не передбачено проведення перерахунків пенсій державним службовцям, які були призначені раніше.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до положень статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З огляду на це, суд вважає, що пенсійний орган на момент звернення позивача із заявою про встановлення його пенсії на підставі довідки від 05 серпня 2020 року № 7/7.4/13443-20 зобов`язаний був встановити пенсію в розмірі максимальної допустимої за діючим законодавством, оскільки виконання постанови Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року по справі № 754/13893/17 є триваючим, і в залежності від зміни законодавства повинно переглядатися відповідачем.

В той же час прийняття відповідачем рішення про відмову у визначенні пенсії позивача у максимально допустимому законодавством розмірі, призвело до зменшення розміру його пенсії, яку він повинен отримувати, що є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

При цьому, суд зазначає, що посилання відповідача на ряд постанов Кабінету Міністрів України, які втратили чинність, зокрема № 865 від 31 травня 2000 року та виключення норм стосовно перерахунку вже призначених пенсій з інших нормативних актів, постанови Кабінету Міністрів України № 622 від 14 вересня 2016 року, на Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІ для відмови у здійсненні перерахунку раніше призначеної пенсії є не обґрунтованою, оскільки зазначений законодавчий акт було прийнято після виникнення у позивача права на пенсійне забезпечення, чим фактично звужено соціальні гарантії позивача на достатній рівень матеріального забезпечення по старості (пенсія за віком), які полягають у можливості перераховувати призначену пенсію, а тому порушують право позивача на зароблену пенсію, що гарантоване Конституцією України.

Також, суд звертає увагу, що згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з аналізу вищевикладеного та зазначених вище висновків суду, дії відповідача, що полягають у відмові здійснити перерахунок пенсії державного службовця позивачу за умовами на день її призначення, є такими, що суперечать Конституції України, законодавству України, міжнародним нормам права та є протиправними, порушуючи конституційні права та гарантії на соціальне забезпечення Позивача, що визначені Основним законом України.

Виходячи із принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України, суд приходить до висновку, що оскільки пенсію державного службовця за віком позивачу було призначено 09 грудня 2008 року, то при здійсненні перерахунку пенсії має застосовуватись правова норма, що визначає правовий механізм перерахунку пенсії державного службовця, яка діяла на момент призначення пенсії Позивачу.

При цьому, суд також звертає увагу на ту обставину та, що не заперечується відповідачем, що після призначення пенсії в 2008 році та останнього перерахунку пенсії на підставі рішення суду в 2017 році, позивач продовжував працювати на посаді державного службовця у період з жовтня 2017 року по липень 2020 року (34 місяці) та щомісяця сплачувати страхові внески.

Викладене дає підстави суду для висновку, що оскільки із заробітної плати позивача роботодавцем постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та навіть вже після призначення пенсії, тому, дії відповідача, що полягають у відмові здійснити перерахунок пенсії, є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном, а саме належної суми пенсійних виплат.

Також, суд звертає увагу, що згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

А як зазначено у Постанові Верховного суду від 23 листопада 2018 року у справі №638/981/17 за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до статті 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Статтею 2 Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входять: основна заробітна плата як - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), що встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата як - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, що включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 червня 2003 року № 1058-IV нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування;

Статтею 41 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату застрахованої особи при обчисленні пенсії: суми виплат, на які були фактично нараховані та сплачені страхові внески і суми виплат, на які нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, який, аналізуючи положення статті 37 Закону № 3723-XII, статті 41 Закону № 1058-IV та статті 66 Закону № 1788-XII, дійшов висновку, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Суд вважає, що рішення пенсійного органу стосовно позивача у цій справі не відповідає чинному законодавству та принципу верховенства права, який гарантований статтею 8 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 468/1212/16-а, у постанові від 14 серпня 2018 року № 127/15400/17.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у проведенні перерахунку, раніше призначеної пенсії державного службовця за віком без обмеження її максимального розміру ОСОБА_1 ;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 в розмірі 90 % від суми заробітної плати, виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця станом на липень 2020 року, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, улиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова