Справа № 520/9297/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 р.Справа № 520/9297/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Шапошника С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 14.09.20 року по справі № 520/9297/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом також відповідач, ДПС у Харківській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-132900-17 У від 14.02.2020 Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 33388,74 грн;

- визнати протиправним та зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області, ідентифікаційний номер 43143704, скасувати нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю та як адвокату;

- стягнути за рахунок державних бюджетних коштів з Головного управління ДПС у Харківській області на користь громадянина України ОСОБА_1 у якості відшкодування майнової шкоди, завданої протиправними рішеннями та діями, 37297,90 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу № Ф-132900-17 У від 14.02.2020 Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 33388,74 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що задоволення позову лише в частині скасування оскаржуваної вимоги без зобов`язання відповідача вчинити необхідні дії, спрямовані на скасування вчинених ним нарахувань, не призведе до вірного відображення суми єдиного внеску в обліковій справі позивача з метою зняття його з відповідного обліку та стане неефективним способом захисту та поновлення прав позивача. Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у стягненні у якості майнової шкоди 37297,90 грн з огляду на те, що позивачем не дотримано процедури, передбаченої ст. 43 Податкового кодексу України щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені, є необґрунтованими, адже такі платежі не можуть вважатися надмірно або помилково сплаченими. Водночас, зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що питання повернення коштів, сплачених у якості витрат, пов`язаних зі здійсненням виконавчого провадження, вирішується в порядку звернення до суб`єкта, який контролює сплату цих коштів.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримав, представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 28.08.2009, пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу суб`єкта господарювання фізичної особи -підприємця.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців та громадських формувань датою державної реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця є 28.08.2009. Дата взяття на облік - 28.08.2009.

28.02.2020 до ЄДР внесено запис 2099357 про припинення підприємницької діяльності позивача.

За даними облікової картки платника податків позивача станом на 31.07.2020 за ним обраховується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі також ЄСВ, єдиний внесок) у сумі 33388,74 грн: з яких за ФОП за 2017 рік нараховано - 8448, 00 грн; за 2018: 1 квартал - 2457,18 грн., 2 квартал - 2457,18 грн., 3 квартал - 2457,18 грн., 4 квартал - 2457,18 грн.; за 2019 рік: 1 квартал - 2754,18 грн., 2 квартал - 2754,18 грн., 3 квартал - 2754,18 грн., 4 квартал - 2754,18 грн.

Як адвокату нарахування ЄСВ складає: за 3 квартал 2018 - 1638,12 грн.; за 4 квартал 2018 - 2457,18 грн.

На підставі зазначених відомостей податковим органом сформовано вимогу від 14.02.2019 за № Ф-132960-17 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 33388,74 грн.

Доказів направлення та вручення вказаної вимоги позивачу матеріали справи не містять.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач, у тому числі за період нарахування ЄСВ як фізичній особі-підприємцю та як адвокату, з 2016 по час подання позову працює на посаді директора юридичного департаменту в ТОВ "АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ".

Відповідно до довідки від 09.07.2020 за № АЕ000000019 роботодавцем за період з 01.02.2016 по червень 2020 за позивача сплачено ЄСВ.

Вважаючи податкову вимогу протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-132900-17 У від 14.02.2020, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску з огляду на те, що роботодавцем позивача сплачувався єдиний внесок за спірний період.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення у якості майнової шкоди 37297,90 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що в частині стягнення сплаченого позивачем єдиного внеску у сумі 33388,74 грн позивачем не дотримано процедури, передбаченої ст. 43 Податкового кодексу України щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені, а в частині стягнення суми виконавчого збору - 3338,87 грн, витрат виконавчого провадження - 201,00 грн, комісії банку за здійснення перерахунку суми недоїмки - 369,29 грн питання повернення таких коштів вирішується в порядку звернення до суб`єкта, який контролює сплату та надходження відповідних коштів. У визнанні протиправними дій та зобов`язанні Головного управління ДПС у Харківській області скасувати нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 як фізичній особі - підприємцю та як адвокату, судом першої інстанції відмовлено у зв`язку з тим, що такі вимоги заявлені на майбутнє.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а отже, в межах апеляційного розгляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості судового рішення в цій частині.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю "працівник" фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI /далі Закон № 5076-VI/ адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Платників єдиного внеску перелічено у статті 4 Закону № 2464-VI.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Особливості нарахування ЄСВ в залежності від категорії його платників закріплено у статті 7 Закону № 2464-VI.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від такої діяльності. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування єдиного внеску. Проте, з метою забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, законодавцем встановлено, що за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу особа, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, зобов`язана самостійно визначити цю базу, але розмір єдиного внеску при цьому не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Таким чином, задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законом встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи у трудових відносинах та наявності у неї права на провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не врегульовано.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15, № 449 (у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 04.05.18 за № 469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.15 за № 508/26953 (надалі - Інструкція № 449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Тобто, соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у тому числі фізичні особи - підприємці).

В силу вимог Закону № 2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Якщо особа є найманим працівником, то така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такі висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, зазначеній судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Як встановлено судовим розглядом, позивач з 28.08.2009 по 08.07.2020 перебував на обліку як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, а отже, в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , з 2016 по час подання позову працював на посаді директора юридичного департаменту в ТОВ "АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ" та за нього сплачено ЄСВ роботодавцем, однак, за цей період йому, як фізичній особі-підприємцю та як самозайнятій особі (адвокату), нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що сума заборгованості з єдиного внеску у вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-132900-17 У від 14.02.2020 нарахована позивачу за 2017-2019 роки.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності не встановлено та доказів протилежного податковим органом до суду не надано.

ОСОБА_1 є найманим працівником та роботодавцем за нього сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску.

Враховуючи сплату єдиного внеску за спірний період за позивача роботодавцем, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску та, як наслідок, про безпідставність формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-132900-17 У від 14.02.2020 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 33388,74 грн.

Колегія суддів зауважує, що в зазначеній частині позовних вимог рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржується.

Надаючи оцінку вимогам позивача про визнання протиправним та зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області скасувати нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 як фізичній особі - підприємцю та як адвокату, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016, № 422 (далі Порядок № 422) оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Пунктами 4, 5 Порядку № 422 визначено, що відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Згідно з пунктом 1 глави 1 "Порядок ведення інтегрованої картки платника" розділу ІІ Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

За змістом глави 4 "Відображення в інформаційній системі органів ДФС результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП" розділу V Порядку № 422 залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами.

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на "Скасовується в судовому порядку"), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена відповідальними працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі "Апеляційне та судове оскарження" підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Відповідальні працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем органів ДФС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Колегія суддів зазначає, що самі по собі дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегрованої картки платника не несуть жодних правових наслідків для позивача, на відміну від вимог контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, про протиправність яких суд апеляційної інстанції дійшов висновку в ході розгляду даної справи.

Достатнім способом захисту прав позивача є саме скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), внаслідок чого контролюючий орган вносить відповідні зміни до інтегрованої картки платника та, відповідно, скасовує нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області скасувати нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 як фізичній особі - підприємцю та як адвокату.

Щодо вимог про стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області у якості відшкодування майнової шкоди, завданої протиправними рішеннями та діями 37297,90 грн, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

З аналізу вказаної норми слідує, що в такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (є похідною).

Як убачається з матеріалів справи, сума коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача складається з: суми нарахованого позивачу єдиного внеску - 33388,74 грн; суми виконавчого збору - 3338,87 грн; витрат виконавчого провадження - 201,00 грн, комісії банку за здійснення перерахунку суми недоїмки - 369,29 грн.

Колегія суддів зазначає, що майнова шкода в сумі 33388,74 грн, заподіяна неправомірним рішенням відповідача, пов`язаним із прийняттям вимоги № Ф-132900-17 У від 14.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 33388,74 грн, у зв`язку з чим позивачем сплачено 33388,74 грн.

Вказане підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи № 2015-5820-3680-8908 від 08.07.2020 (а.с. 26).

Тобто, матеріальні збитки понесені реально та сплачені позивачем, а отже, підлягають стягненню.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області 33388,74 грн внаслідок неправомірного рішення відповідача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову щодо стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області в якості відшкодування майнової шкоди, завданої протиправним рішеннями, в сумі 33388,74 грн з підстав недотримання процедури, передбаченої ст. 43 Податкового кодексу України щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені, адже такі кошти не є надмірно або помилково сплаченими.

Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.

Водночас, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми виконавчого збору - 3338,87 грн, витрат виконавчого провадження - 201,00 грн, комісії банку за здійснення перерахунку суми недоїмки - 369,29 грн, сплачених позивачем у межах виконавчого провадження з примусового виконання вимоги № Ф-132900-17 У від 14.02.2020, колегія суддів зазначає, що такі задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивач сплатив ці суми у добровільному порядку на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, які у встановленому порядку не оскаржував.

Окрім того, в якості відповідача орган виконавчої служби у цій справі позивачем не визначено.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області в якості відшкодування майнової шкоди, завданої протиправним рішенням суми виконавчого збору - 3338,87 грн, витрат виконавчого провадження - 201,00 грн, комісії банку за здійснення перерахунку суми недоїмки - 369,29 грн, є правомірним.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних про стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області 33388,74 грн ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року по справі № 520/9297/2020 скасувати в частині відмови в задоволенні адміністративного позову про стягнення за рахунок державних бюджетних коштів з Головного управління ДПС у Харківській області, ідентифікаційний номер 43143704, на користь громадянина України ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у якості відшкодування майнової шкоди, завданої протиправним рішенням, 33388 (тридцять три тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 74 коп.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути за рахунок державних бюджетних коштів з Головного управління ДПС у Харківській області, ідентифікаційний номер 43143704, на користь громадянина України ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у якості відшкодування майнової шкоди, завданої протиправним рішенням, 33388 (тридцять три тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 74 коп.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 по справі № 520/9297/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 18.01.2021 року