Справа № 380/7908/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7908/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Олійник Л.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Дяків Л.В., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львова за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ України у Львівській області, відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження з 01.08.2020 призначеної та виплачуваної пенсії максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.08.2020 перерахунок та виплату, а також виплачувати в подальшому ОСОБА_1 пенсію без обмеження її максимальним розміром, в тому числі незалежно від збільшення загального підсумкового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.08.2020 по день проведення доплати.

Ухвалою судді від 29.09.2020 позовну заяву було залишено без руху.

Від позивача 05.10.2020 надійшла заява про усунення недоліків (вх. №50702).

Ухвалою від 09.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

03.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №57550).

09.12.2020 ухвалою судді продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін та призначено судове засідання у справі.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що 01.08.2020 йому було нараховано пенсію у розмірі 23316,41 грн. Однак, ГУПФ України у Львівській області обмежило її виплату максимальним розміром та проводить виплату в розмірі 17120,00 грн. Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач позову не визнав. 03.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №57550). Зазначив, що ОСОБА_1 що з 22.05.2019 була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, в розмірі 60 %. З 01.08.2020 позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до цього ж Закону, в розмірі 51% грошового забезпечення в сумі 19583,85 грн. З 01.08.2020 загальний розмір пенсії позивача становить 17120,00 грн. Представник відповідача зазначив, що рішення про призначення пенсії позивачем не оскаржувалося. Крім того, наголосив, що позивач помилково посилається на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016. Наголосив, що вказаним рішенням Конституційним Судом України оспорювані положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" обмежені конкретним часовим періодом з 01.01.2016 по 31.12.2016, відтак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такі стосуються обмеження розміру пенсії позивача за період, що розпочався 01.08.2020. Крім того, представник відповідача наголосив, що порядок та підстав для перерахунку призначених пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", визначеного у ч.4 цього Закону. Згідно вказаної норми, усі призначені пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на умова та в порядку, передбаченому Кабінетом міністрів України. Отже, після призначення ОСОБА_1 пенсії Кабінет Міністрів України не приймав жодних рішень щодо перерахунку пенсії військовослужбовцям, як і не було змін в розмірі складових грошового забезпечення. Підсумовуючи наведене, вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просилау задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 22.05.2019 було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, в розмірі 60 % грошового забезпечення.

З 01.08.2020 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 51% грошового забезпечення в сумі 19583,85 грн.

З 01.08.2020 з урахуванням максимального розміру пенсії, загальний розмір пенсії позивача становить 17120,00 грн.

Не погоджуючись із обмеженням пенсії максимальним розміром позивач звертався до ГУПФ України у Львівській області із заявою від 09.09.2020.

У відповідь на вказану заяву ГУПФ України у Львівській області надало лист - відповідь від 21.09.2020 №6475-6875/Л-02/8-1300/20, у якому зазначило, що пенсія позивача призначена та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осібвід 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Приписами ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08.07.2011.

За правилами ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з абзац. 1 п. 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" ЗаконуУкраїни "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Суд встановив, що позивачу з 22.05.2019 була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а з 01.08.2020 призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З матеріалів справи видно, що основний розмір пенсії виходячи з 51 % відповідних сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , становить 19583,85 грн. З урахуванням максимального розміру пенсійна виплата ОСОБА_1 з 01.08.2020 становить 17120,00 грн.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог наголошував, що відповідачем протиправно встановлено обмеження розміру пенсії.

Водночас, суд не погоджується із такими доводами позивача, оскільки відповідно до ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на підставі якої здійснюється нарахування та виплата пенсії позивачу, викладеної в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 07.07.2011, встановлено обмеження максимального розміру пенсії.

При цьому згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону України"Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що пенсія позивачу призначена після набрання чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", відтак на дані правовідносини розповсюджуються обмеження щодо максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У даному контексті також слід звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених випадках.

Встановивши у законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості (абзаци перший, другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2005 № 8-рп/2005).

Вказаному Рішенню передує й міжнародно-правова позиція, що міститься, зокрема, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною згідно із Законом України №137-V від 14 вересня 2006 року. У цьому міжнародно-правовому акті передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).

Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Норми ст. 2 Закону України"Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI кореспондуються з положеннями ч.3ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, на осіб, яким пенсія призначена відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час призначення пенсії чи здійснення її перерахунку.

Аналогічного змісту позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №580/234/19.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, як уже зазначалося, позивачу з 01.08.2020 призначена пенсія, розмір якої перевищив максимальний. Оскільки таке перевищення виникло в період дії Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 2 цього Закону, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Таким чином, здійснюючи позивачу з 01.08.2020 виплату пенсії з обмеженням максимального розміру відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.01.2021.

Суддя Потабенко В.А.