Справа № 460/3891/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2021 року м. Рівне №460/3891/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

Суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області , в якому просив суд: визнати протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 23.01.2020 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у строк, встановлений частиною 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ФОП ОСОБА_1 було сплачено єдиний внесок за третій та четвертий квартали 2013 року, проте помилково на рахунок призначений для фізичних осіб підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, та які беруть добровільну участь у страхуванні на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. Позивач стверджує, що допущена ним помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки перераховані кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. До того ж, згодом така помилка була виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю. Позивач стверджує, що рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № від 23.01.2020 р. про застосування штрафних санкцій суперечить чинному законодавству України та є протиправним, а бездіяльність з боку контролюючого органу щодо повідомлення протягом тривалого часу після помилкового перерахування коштів на інший рахунок про сплату недоїмки, поклала на Позивача надмірний тягар зі сплати штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 03.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження.

01.07.2020 року ФОП ОСОБА_1 подано до суду заяву про збільшення позовних вимог по справі №460/3891/20 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення № від 23.01.2020 р.про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якої Позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-60363-50 від 19.06.2020 р., що була винесена відповідачем під час оскарження рішення № від 23.01.2020 р в судовому порядку, і відповідно до якої Відповідач вимагає сплатити штраф та пеню нараховану ФОП ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням.

01.07.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління ДПС у Рівненській області.

Відзив на адміністративний позов у частині залишення його без розгляду мотивований тим, що відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення позивач отримав оскаржуване рішення 10.02.2020. Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду встановлений абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Ухвалою суду від 01.07.2020 року позовну заяву, - залишено без руху. Запропоновано позивачу суб`єкту підприємницької діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 протягом п`яти днів з дня отримання ухвали надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази на підтвердження поважності причин його пропуску.

07.07.2020 від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, де він зазначив, що причиною пропуску строку звернення до суду є надіслання оскаржуваного рішення в травні 2020 року і не отримання платником поштового відправлення в січні - лютому 2020 року. З наведених підстав, просив суд поновити пропущений строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року визнано поважними причини пропуску ФОП ОСОБА_1 строку звернення до суду та поновлено Суб`єкту підприємницької діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк звернення до суду у справі. При визнанні поважними причини причини пропуску ФОП ОСОБА_1 строку звернення до суду Рівненським окружним судом враховано, що оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № від 23.01.2020 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Позивачем було отримано рекомендованими листом 718 20.05.2020 року, що підтверджується поштовим конвертом та роздруківкою з сайту ДП «Укрпошта».

Поштове відправлення 509 від 10.02.2020 року на яке, як на доказ отримання ОСОБА_1 рішення, посилається Відповідач, не є підтвердженням врученням оскаржуваного рішення Позивачу, так як по-перше відповідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 509 відправником вказаного поштового відправлення є ГУ ДФС у Рівненській області, оскаржуване ж рішення прийняте ГУ ДПС у Рівненській області. ГУ ДФС у Рівненській області () та ГУ ДПС у Рівненській області () є окремими юридичними особами і відповідно направлення кореспонденції ГУ ДФС у Рівненській області не може бути підтвердженням направлення кореспонденції ГУ ДПС у Рівненській області. По-друге, відповідно до листа №1853 П- 518-В АТ «Укрпошта» в автоматизованій системі товариства інформація, щодо вручення поштового відправлення 509 ОСОБА_1 відсутня, що в свою чергу спростовує твердження Відповідача про вручення оскаржуваного рішення Позивачу.

Протокольною ухвалою суду від 09.09.2020 було прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог та оголошено перерву у судовому засіданні до 07.10.2020.

Ухвалою суду від 07.10.2020, за обґрунтованим клопотанням представника відповідача, розгляд справи відкладено до 09.11.2020.

Ухвалою суду від 09.11.2020, за обґрунтованим клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено до 07.12.2020.

Ухвалою суду від 07.12.2020, за обґрунтованим клопотанням представника позивача та у зв`язку із неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено до 30.12.2020.

В судове засідання призначене на 30.12.2020, учасники справи, яких належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не прибули. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі у письмовому провадженні. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

Випадків, визначених пунктами 1-3, 5 частини другої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом не встановлено, а тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, перешкоди для розгляду справи, передбачені статтею 205 КАС України - відсутні, та враховуючи подане клопотання представника позивача і приписи ч. 9 ст. 205 КАС України, суд ухвалою від 30.12.2020 вирішив розгляд справи провести у письмовому провадженні, за наявними у суду матеріалами.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 2 608 017 0000 009288 від 01.11.2002 року.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії А №864812 з травня 2012 року ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку (3 третя група).

Згідно із квитанцією BRO465.377456.1 від 17.10.2013 року ФОП ОСОБА_1 перерахував на рахунок 1716 одержувач ДПІ у м. Рівному, банк одержувача ГУ ДКСУ у Рівненській області, код Одержувача 38756471 - 1194,03 грн. призначенням платежу 101; НОМЕР_1 ; 7105 0000 єдиний соціальний внесок 34,7% за 3-й квартал 2013 року.

За квитанцією BRO465.564668. від 17.01.2014 року ФОП ОСОБА_1 перерахував на рахунок 1716 одержувач ДПІ у м. Рівному, банк одержувача ГУ ДКСУ у Рівненській області, код Одержувача 38756471 - 1218,67 (призначення платежу 101; НОМЕР_1 ; 7105 0000 єдиний соціальний внесок 34,7% за 4-й квартал 2013 ОСОБА_1 .

18.05.2020 року ФОП ОСОБА_1 подав до ГУ ДПС у Рівненській області заяву про зарахування коштів перерахованих ним квитанціями 17.10.2013 року та 17.01.2014 року призначенням єдиний соціальний внесок 34,7% за 3-й та 4-й квартал 2013 на вірний рахунок ГУ ДПС у Рівненській області /м. Рівне UA4001716 (код Одержувача 43142449 банк Одержувача 899998 Казначейство України призначений для сплати єдиного соціального внеску).

20 травня 2020 року ГУ ДПС у Рівненській області направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 рішення № від 23.01.2020 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 17.10.2013 року по січень 2020 року.

19.06.2020 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-60363-50, відповідно до якої ГУ ДПС у Рівненській області вимагає сплатити штраф та пеню нараховану ФОП ОСОБА_2 відповідно до рішення № від 23.01.2020 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню рішення ГУ ДПС у Рівненській області № від 23.01.2020 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 17.10.2013 року по січень 2020 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-60363-50 від 19.06.2020, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 та ст. 12 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

У силу положень частин 5, 6, 7 статті 9 вказаного Закону сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Пунктами ж 6 та 7 частини 1 статті 13 Закону № 2464 передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску та застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.

За змістом частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу; орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків (до 01 січня 2015 року - 10 відсотків) своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до п. 8 розділу VI Інструкції № 449 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до п. 11 ст. 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд звертає увагу відповідача, що для підтвердження факту несплати єдиного внеску, як і узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що платник єдиного внеску не вчиняв дії, спрямовані на перерахування єдиного внеску до державного бюджету.

Здійснення помилки під час перерахування єдиного внеску до державного бюджету в строк, встановлений п.1 ч.2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону № 2464, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника єдиного внеску при його сплаті, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.11 ст. 25 Закону № 2464. Помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми збору не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений вказаною нормою Закону строк, а відтак і для застосування на підставі п.11 ст. 25 Закону № 2464 штрафних (фінансових) санкцій.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 по справі № 21-3920а15, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

В той же час податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок (частини 4 та 5 статті 45 Бюджетного кодексу України).

Розділом 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України 26 червня 2002 року № 122 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за № 594/6882 (Положення), встановлено, що єдиний казначейський рахунок (ЄКР) це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (пункт 2.1 розділу 2 Положення).

За змістом розділу 3 Положення функціонування ЄКР забезпечує, зокрема, зарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших надходжень, передбачених законодавством, до державного та місцевих бюджетів.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, згідно наданих квитанцій ФОП ОСОБА_1 перерахував на рахунок 1716 (одержувач ДПІ у м. Рівному, банк одержувача ГУ ДКСУ у Рівненській області, код Одержувача 38756471) 17.10.2013 року перерахував 1194,03 грн. призначенням платежу 101; НОМЕР_1 ; 7105 0000 єдиний соціальний внесок 34,7% за 3-й квартал 2013 року (квитанція BRO465.377456.1 від 17.10.2013 року), а 17.01.2014 року - 1218,67 (призначення платежу 101;; 7105 0000 єдиний соціальний внесок 34,7% за 4-й квартал 2013 ОСОБА_1 ) (квитанція BRO465.564668.1).

Отже, у строк, встановлений частиною 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ФОП ОСОБА_1 було сплачено єдиний внесок за третій та четвертий квартали 2013 року на рахунок призначений для фізичних осіб підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, та які беруть добровільну участь у страхуванні на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

В той самий час допущена підприємцем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки перераховані кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. До того ж, згодом така помилка була виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Суд вважає, що перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного внеску у строк, встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на помилковий рахунок (але який призначений для адміністрування єдиного соціального внеску ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області) , має кваліфікуватися як дія зі сплати єдиного соціального внеску, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 11.04.2019 по справі № 822/3323/1.

За таких обставин, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 23.01.2020 № та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-60363-50 від 19.06.2020 року винесені відповідачем неправомірно та підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Європейський суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Куиюглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № від 23.01.2020 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 17.10.2013 року по січень 2020 року та прийнятої на підставі даного рішення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-60363-50 від 19.06.2020 року Головного управлінням ДПС у Рівненській області.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами. Натомість, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність винесення рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № від 23.01.2020 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 17.10.2013 року по січень 2020 року та прийнятої на підставі даного рішення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-60363-50 від 19.06.2020 року Головного управлінням ДПС у Рівненській області.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на це, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у розмірі 840,80 грн., які понесені відповідно до квитанції № 103 від 25.05.2020.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (33023, вул. Відінська, 12, м. Рівне, Рівненської області, ) про визнання протиправними та скасування рішення, вимоги - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № від 23.01.2020 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-60363-50 від 19.06.2020 р.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (33023, вул. Відінська, 12, м. Рівне, Рівненської області, ) судові витрати на суму 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19 січня 2021 року.

Суддя Д.П. Зозуля