Справа № 640/10437/19
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 січня 2021 року

м. Київ

справа № 640/10437/19

адміністративне провадження № К/9901/32216/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

перевіривши касаційну ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року

у справі №640/10437/19

за позовом ОСОБА_1

до Вищого господарського суду України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вищого господарського суду України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Вищого господарського суду України, які полягають у нарахуванні та виплаті суддівської винагороди ОСОБА_1 починаючи з 04 грудня 2018 року із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року;

- зобов`язати Вищий господарський суд України провести перерахунок та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 починаючи з 04 грудня 2018 року із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року, ухваленим за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного провадження та залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року, в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням апеляційного суду, скаржник 25 листопада 2020 року подав зазначену касаційну скаргу до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням конкретної підстави для касаційного оскарження судового рішення у відповідності до частини четвертої статті 328 КАС України та порушених норм процесуального права, зазначити про наявність одного з випадків визначених підпунктами "а-г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України та належним чином обґрунтувати їх, а також надати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із указанням на підстави його пропуску та наданням відповідних доказів.

Скаржником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, обґрунтоване тим, що Шостий апеляційний адміністративного суд розглянув справу в письмовому провадженні. Позивач дізнавшись, що апеляційним адміністративним судом було прийнято постанову від 22 вересня 2020 року, звернувся до суду, рішення йому було вручено безпосередньо в суді під розписку 26 жовтня 2020 року. На підтвердження зазначеного скаржником додано копію розписки від 26 жовтня 2020 року про отримання копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року.

Проаналізувавши доводи та матеріали зазначеного клопотання, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску цього строку, з огляду на те, що касаційна скарга подана 25 листопада 2020 року, отже, тридцятиденний строк на касаційне оскарження судового рішення не пропущений.

Касаційна скарга у новій редакції мотивована посиланням на пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення, де заявник наголошує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 року. Також скаржником зазначено. що підставою касаційного оскарження в даній справі є наявність підстави, передбаченої частиною 2 статті 353 КАС України, а саме пункт 2 - розгляд судом справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Скаржник наголошує, на тому, що відповідно до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» позивач займає відповідальне та особливо відповідальне становище, оскільки він є суддею Вищого господарського суду України, тому за вимогами процесуального закону, дана справа безальтернативно мала розглядатися в порядку загального позовного провадження.

Надавши оцінку викладеним доводам заяви, Суд дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги особі, яка її подала виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 року, в той же час, Суд звертає увагу, що в постановах Верховного Суду неодноразово викладалися висновки щодо застосування вказаних норм у справах з подібними правовідносинами, зокрема у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року №П/811/922/17.

Щодо посилання скаржника на наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої частиною 2 статті 353 КАС України, а саме пункт 2 - розгляд судом справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, суд вважає за необхідно зазначити наступне.

Як вже зазначалося Верховним Судом в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху від 16 грудня 2020 року згідно з положеннями частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами частини четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

У цій справі, суд першої інстанції, не відніс дану справу до справ незначної складності, а врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, посилання скаржника на наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої частиною 2 статті 353 КАС України, а саме пункт 2 - розгляд судом справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, в даному випадку, також не можна вважати належною підставою касаційного оскарження.

З огляду на викладене, недоліки касаційної скарги заявником не усунуто, отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Частиною другою статті 332 КАС України встановлено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З огляду на те, що скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги відповідно до вимог частини четвертої статті 328 КАС України, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332 КАС України,

у х в а л и в :

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року та поновити цей строк.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №640/10437/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії- повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді О.В. Калашнікова
М.В. Білак О.А. Губська