Справа № 200/10564/20-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 р. Справа№200/10564/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., розглянув за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік у розмірі 23 625 грн. та 979,11 грн. пені.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в порушення ст. 18, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відповідач, який має середньооблікову чисельність штатних працівників 10 осіб не забезпечив виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю. За змістом позову за даними Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області середньооблікова кількість штатних працівників позивача, яким відповідно до законодавства встановлено інвалідність становить 0 осіб. Позивач зауважив, що невиконання відповідачем зазначеного нормативу є підставою для стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць в судовому порядку.

Згідно з викладеним в позові, в наданому позивачем звіті до позивача ним зазначено про працевлаштування 2 осіб з інвалідністю протягом 2019 року, через що позивач, звернувся до суду із позовом із порушенням строку звернення до суду, що встановлений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, підстави незгоди визначив в наданому до суду відзиві на позов. За змістом відзиву заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, оскільки протягом 2019 року ним працевлаштовано 2 особи з інвалідністю. Відповідач зазначив, що під час нарахування ним ЄСВ за працівників, розмір єдиного внеску помилково був визначений без врахування встановленої пільгової ставки для осіб з інвалідністю. Наразі, як зазначив відповідач, у жовтні 2020 року він подав уточнюючий звіт, в якому виправив помилково визначену суму внеску за працівника з інвалідністю.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 17.11.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання. Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Відповідач - ОСОБА_1 є фізичною особа-підприємцем, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основними видами здійснюваної ним діяльності є 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 77.32 надання в оренду будівельних машин і устаткування; 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 55.10 діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; 77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Відповідно до наданого відповідачем звіту (форма 10 ПІ) про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік середньооблікова кількість штатних працівників за 2019 рік становить 10 осіб, з яких середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність - 2 особи, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1особа.

Згідно з листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.07.2020 № 0500-0501-8/13511 від 23.07.2020 в інформаційних базах даних Пенсійного фонду України по страхувальнику ФОП ОСОБА_1 за 2019 рік наявна інформація про нарахування відповідачем єдиного внеску за ставкою, встановленою для працюючих осіб з інвалідністю, у червні та серпні 2019 року за 1 особу.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні та гарантії їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами встановлені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі за текстом Закон № 875-XII).

Згідно з статтею 2 цього закону особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (ст. 3 Закону України).

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності регулює постанова КМУ від 03.12.2009 № 1317 (далі - Постанова № 1317). Відповідно до пункту 3 цього Порядку, інвалідність установлюють шляхом проведення медико-соціальної експертизи з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітаціям.

Зазначену експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - МСЕК), що перебувають у віданні МОЗ України. Залежно від ступеня обмеження життєдіяльності розрізняють I, II та III групи інвалідності.

За результатами огляду МСЕК видає особі, якій установлено інвалідність, довідку встановленого зразка із зазначенням групи інвалідності та призначає індивідуальну програму реабілітації. Відповідно до п. 24 Постанови № 1317 комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Статтею 18 Закону №875-XII передбачено, що роботодавці зобов`язані виділяти й створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у т.ч. спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати до Фонду в порядку, установленому КМУ.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів підставою застосування штрафних санкцій стало отримання позивачем з листа Головного управління Пенсійного фонду України інформації про нарахування єдиного внеску по працівникам, яким встановлено інвалідність у червні та серпні 2019 року, на підставі якої у дійдемо висновку про незабезпечення відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Подання звітності щодо нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього запроваджено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», правила надання такого звіту встановлені Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905. Встановлена форма цього звіту передбачає визначення суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, таблиця 6 звіту містить відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам.

Суд зазанчає, що відомості цього звітну не є безспірним доказом непрацевлаштування осіб інвалідністю відповідачем.

Згідно наданих відповідачем документів 01.03.2019 між позивачем та фізичною особою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (працівники) укладені трудові договори за умовами яких ОСОБА_2 зобов`язалася виконувати роботу покоївки, а ОСОБА_3 - роботу менеджера в отельному господарстві, а відповідач оплачувати працю у встановленому цим договором розмірі. Про працевлаштування цих осіб з березня 2019 року позивач повідомив ГУ ДФС у Донецькій області, шляхом направлення повідомлення про прийняття на роботу.

ОСОБА_2 зазначена у відомостях на видачу заробітної плати в період з березня 2019 року по червень 2019 року включно, ОСОБА_3 , у відомостях за період з березня 2019 року по грудень 2019 року. Відомості про нарахування зазначеним особам заробітної плати за відповідні періоди наявні в Таблиці 6 до Звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно відомостей зазначених звітів у червні та серпні 2019 року на суму нарахованої ОСОБА_3 заробітної плати нарахований внесок за пільговою ставкою, у всі інші періоди за звичайною ставкою.

Згідно повідомлення підприємству, установі та організації про результати огляду МСЕК (форми 162/0) з 11.06.2019 ОСОБА_2 встановлено безстрокову третю групу інвалідності за загальним захворюванням, відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 071479 з 27.08.2018 ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням. Надане відповідачем повідомлення про результати огляду МСЕК ОСОБА_2 не містить підпису та печатки, наявність яких є обов`язковою згідно з Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 162/o «Повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду медико-соціальною експертною комісією», що затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 № 577, через що суд не приймає таку довідку як належний доказ встановлення інвалідності ОСОБА_2 .

Водночас, довідка щодо встановлення інвалідності ОСОБА_3 відповідає встановленій формі та містить всі необхідні реквізити, через що є належним та допустимим доказом встановлення їй інвалідністю протягом 2019 року.

Отже, наявні в матеріалах справи документи в їх сукупності свідчать про виконання відповідачем вимог Закону №875-XIІ щодо забезпечення працевлаштування протягом 2019 року 1 особи з інвалідністю, що відповідає встановленому нормативу.

Відтак, враховуючи підтвердження наявними в матеріалах справи документами відсутність правопорушення, відсутні й підстави для стягнення з відповідачу адміністративно-господарських санкцій та пені відповідно до приписів Закону №875-XII.

Таким чином заявлений позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік у розмірі 23 625 грн. та 979,11 грн. пені, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відомості про сторін:

Позивач: Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, , адреса: Україна, 87528, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Серова, будинок 1А

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Суддя А.С. Михайлик