Справа № 569/16500/20
Суддя: Левчук О. В.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя - Левчук О.В.
секретар судового засідання - Крижов В.С.
представник позивача - адвокат Єрьомкін І.В.;
відповідачі: не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №1 батальйону УПП в Рівненській області, ДПП лейтенанта поліції Кохановича Б.Ю., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 17.09.2020 інстпектором роти № 1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Кохановичем Б.Ю. було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, а саме: за паління тютюнових виробів в громадському місці, де згідно ст. 13 Закону України «Прозаходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» куріння заборонено. Відносно позивача поліцейським було винесено постанову серії ГАБ № 093250 від 17.09.2020, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 гривень. Позивач зазначає, що дійсно 17.09.2020 о 17 год 09 хв. в парку ім. Т.Шевченка в м.Рівне, курив тютюновий виріб, а саме - сигарети марки "Parliament" в місці, де це заборонено законом. До нього під`їхав вело-патруль і поліцейським було повідомлено, що дане місце не є місцем для куріння, а тому попросили загасити сигарету та викинути її, дану вимогу працівника поліції позивач одразу виконав, вибачився та попросив не застосовувати адміністративне стягнення до нього, а лиш обмежитись усним зауваженням. Попри це, лейтенантом поліції Кохановичем Б.Ю. все ж було винесено постанову про накладення адміністративного штрафу, хоч позивачем було висловлено бажання скористатись своїм правом на правову допомогу адвоката чи іншого фахівця у галузі права, яке передбачене Конституцією України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Позивач у свою чергу вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки поліцейський не законно розглянуто справу на місці, чим позбавив позивача можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. До того ж, поліцейським порушено вимоги процедури розгляду справи, встановлені ст.ст. 278, 279 КУпАП.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач в останнє судове засідання не з`явився, раніше представником було подано до суду відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач вчинив правопорушення і ним це визнається, а саме куріння в громадському місці тютюнових виробів. Вказав, що повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - працівників органів і підрозділів Національної поліції.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини.
Згідно з частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 7 КАС України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. 268) закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Висловлюючи свою правову позицію по відношенню до вищевказаних приписів чинного законодавства Конституційний Суд України в своєму рішенні (п. 4) від 22.12.2010 року 23-рп/2010 вказав, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64). Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).
Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; (статті 245, 280 Кодексу); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.
Приймаючи до уваги вказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України суд приходить до такого висновку.
Диспозиція частини 1 статті 175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.
Позивач визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, вказаного в постанові, та зазначає, що він одразу зреагував на зауваження поліцейського, загасив цигарку, викинув її у смітник та вибачився. Також він зазначає, що йому не надали можливості скористатись правовою допомогою на місці складання постанови про адміністративне правопорушення та не перенесли розгляд справи на інший час.
Також суд зазначає, що наданий суб`єктом владних повноважень відеозапис не містить даних, які б свідчили про порушення позивачем вимог Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення», а містить лише фіксацію попередження працівника поліції позивача та момент роз`яснення прав позивачеві і констатування факту складання постанови.
Відповідно до частини другої ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правовірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з яким закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
З урахуванням наведених фактичних обставин справи та приписів чинного законодавства, суд приходить до висновку, що право позивача на юридичну допомогу адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, тобто вимоги ст. 59 Конституції України, - було порушено. Оскільки позивач заявив про бажання скористатися правовою допомогою адвоката, то співробітник поліції мав забезпечити реалізацію його гарантованого як Конституцією України, так і Кодексом України про адміністративне правопорушення права на захист за допомогою професійної юридичної допомоги адвоката (захисника). Відповідач повинен був призначити розгляд справи на інший час, надавши позивачу можливість та час зв`язатися з адвокатом для забезпечення його явки на розгляд справи. Докази, які б спростовували це твердження позивача - суду не надано, відеозапис з відповідних службових камер не містить інформації про пропозицію працівників поліції щодо перенесення розгляду справи на інший час, як і інформації про відмову ОСОБА_1 скористатись своїм правом на призначення розгляду справи на інший час.
Таким чином, враховуючи вказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки ця постанова, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, була винесена з порушенням норм закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №1 батальйону УПП в Рівненській області, ДПП лейтенанта поліції Кохановича Б.Ю., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови задовольнити.
Скасувати постанову серії ГАБ № 093250 від 17.09.2020, якою до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за ч.1 ст.175-1 КУпАП.
Справу щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.175-1 КУпАП закрити.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач 1 - Інспектор роти № 1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенант поліції Коханович Б.Ю., адреса: вул.С.Бандери, 14а, м.Рівне;

Відповідач 2 - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: вул.Ф.Ернста, 3, м.Київ, .

Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.01.2021.

Суддя Левчук О. В.