Справа № 540/1711/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1711/20
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

суддя-доповідач: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року по справі № 540/1711/20 за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства Санаторно-оздоровчий комплекс «Гілея» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просило суд стягнути з Державного підприємства Санаторно-оздоровчий комплекс "Гілея" на користь Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарської санкції у розмірі 74404,65 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1579,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Державне підприємство Санаторно-оздоровчий комплекс "Гілея" повинно було працевлаштувати 2 особи з інвалідністю, проте працевлаштовано лише 1 особу з інвалідністю, у зв`язку з чим, до відповідача застосовано адміністративно-господарську санкцію за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів та донараховано пеню за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач з позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати осіб з інвалідністю на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на спеціально уповноважений державний орган. У той же час, підприємства зобов`язані вживати заходів, передбачених ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а саме: створення робочих місць з можливістю працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлення, звітування до уповноважених органів влади про наявність вакантних місць для осіб з інвалідністю. Даний обов`язок супроводжується забороною відмови у працевлаштуванні, просування по службі тощо з мотивів інвалідності, окрім як за умови неможливості виконання трудових обов`язків за медичними показниками. При цьому, працевлаштування осіб з інвалідністю на створені робочі місця перебуває поза волею роботодавця. Відповідач на виконання вимог законодавства щодо обов`язку роботодавця повідомляти про попит на робочу силу у 2019 році подавав до центру заянутості звіт за формою 3-ПН, яким останнього повідомлено про наявність на підприємстві вільних вакансій з можливістю працевлаштування осіб з інвалідністю. Міжтим, відповідач стверджує, що протягом 2019 року ДП СОК "Гілея" створило робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та три особи було працевлаштовано. Крім того, відповідач звертає увагу, що з метою працевлаштування осіб, в тому числі, з обмеженими фізичними можливостями, у 2019 році на території ДП СОК "Гілея" проводилась відповідна презентація підприємства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року по справі № 540/1711/20 у задоволенні адміністративного позову Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів судом першої інстанції вказано на те, що обов`язок підприємства по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується обов`язком щодо їх працевлаштування. Роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування осіб з інвалідністю в рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв`язку з їх відсутністю, не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахуванню пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

Не погодившись з рішенням окружного адміністративного суду Херсонським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано фактичні обставини справи, у зв`язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права, а тому позивач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів зазначає, що Херсонським окружним адміністративним судом не прийнято до уваги те, що відповідно до статті 22 Закону України «Про зайнятість населення» основним завданням державної служби зайнятості є право, а не обов`язок направляти на працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки. Не можливо вважати звернення до органів влади, надання звітності про наявність вакансій для осіб з інвалідністю виконанням нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, адже положення ч.5 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» прямо вказують, що виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією осіб з інвалідністю для яких це місце роботи є основним. Тобто, якщо на підприємстві з будь-яких причин не було працевлаштовано необхідної кількості осіб з інвалідністю дане підприємство є таким, що не виконаного норматив. При цьому, причини такого не виконання не мають суттєвого значення.

Скориставшись, наданим приписами чинного процесуального законодавства, правом Державним підприємством Санаторно-оздоровчий комплекс «Гілея» до суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що підприємство відповідача має обов`язок з працевлаштування осіб з інвалідністю, та в жодному разі не здійснювати пошук таких осіб. Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо останнім розроблено відповідні заходи щодо створення для таких осіб робочих місць, зокрема, створило робочі місця та своєчасно, достовірно в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів. Отже, в діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладено відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, за відмову направлених інвалідів працевлаштовуватися або за відсутність безпосереднього звернення інваліда для працевлаштування.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегію суддів установлено, що 05.02.2020 року Державним підприємством Санаторно-оздоровчий комплекс «Гілея» до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано Звіт форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік, за яким середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 43 особи; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, спеціально створених - 2 особи; фонд оплати праці штатних працівників - 3629,4 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 84405 грн.

01.04.2019 року Державним підприємством Санаторно-оздоровчий комплекс «Гілея» до Херсонського міського центру зайнятості подано звітність за формою 3-ПН "Звітність інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (затверджено Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 р. №316), із зазначенням у І розділі звітності "основні дані про вакансії" за можливості працевлаштування осіб з інвалідністю, за наступними посадами: озеленювач (1 вакансія); підсобний робітник (1 вакансія); прибиральник території (1 вакансія).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно із частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини 2 статті 218 Господарського кодексу України убачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" Міністерством соціальної політики України винесено наказ № 316 від 31 травня 2013 року, яким затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)". В контексті положень Закону України "Про зайнятість населення" та Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Колегія суддів звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не установлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

За правилами, визначеними статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Із системного аналізу вищезазначених законодавчих приписів убачається, що законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця;

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Отже, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає на підприємство обов`язок здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

При цьому, Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Таким чином, передбачена частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Вказані обставини дають підстави для висновку про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, установлених статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів та стягнення пені є безпідставним.

Крім того, судом з`ясовано, що відповідно до Наказу ДП СОК "Гілея" від 13.06.2019 року № 101-к ОСОБА_1 прийнято на сезонну роботу за строковим трудовим договором на 0,5 ставки посади прибиральника території з 14.06.2019р.

Згідно Довідки до акта огляду МСЕК №097657 ОСОБА_1 є особою з ІІІ групою інвалідності.

Наказом ДП СОК "Гілея" від 31.10.2019 року № 220-к ОСОБА_2 прийнято на роботу за трудовим договором на посаду охоронника-пожежного з 01.11.2019 року.

Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК №550736 ОСОБА_2 є особою з ІІІ групою інвалідності.

Наказом ДП СОК "Гілея" від 31.05.2019 року № 85-к ОСОБА_3 прийнято на роботу за строковим трудовим договором на посаду прибиральника території з 03.06.2019 року.

Згідно Довідки до акта огляду МСЕК №020433 ОСОБА_3 є особою з ІІ групою інвалідності.

Також, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що в матеріалах спарви відсутні докази на підтвердження відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок окружного адміністративного суду щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з Державного підприємства Санаторно-оздоровчий комплекс "Гілея" адміністративно-господарських санкцій у розмірі 74404,65 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1579,80 грн. та відповідно відсутності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення.

При цьому, на думку суду, є необґрунтованими твердження скаржника відносно того, що якщо на підприємстві з будь-яких причин не було працевлаштовано необхідної кількості осіб з інвалідністю дане підприємство є таким, що не виконаного норматив, оскільки як установлено судом та зазначено вище ДП Санаторно-оздоровчий комплекс "Гілея" виконано вимоги щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, установлених статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», належно поінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування, однак причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, у зв`язку з чим в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року по справі № 540/1711/20 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Сддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.