Справа № 183/226/21
Суддя: Оладенко О. С.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/226/21

№ 2-а/183/51/21

19 січня 2021 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Гончарової С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Грузії ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2021 року ГУДМС України в Дніпропетровській області звернулось до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить ухвалити рішення, яким примусово видворити за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1 .

Крім того, 19 січня 2021 року Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із адміністративним позовом до громадянина Грузії ОСОБА_1 про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України в якому позивач просить затримати та помістити відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців. Ухвалою судді ОСОБА_2 відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 19 грудня 2021 року об`єднано в одне провадження адміністративну справу №183/226/21 (провадження № 2-а/183/51/21) про примусове видворення за межі України та адміністративну справу №183/227/21 (провадження № 2-а/183/52/21) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач останній в`їзд в Україну здійснив 02 листопада 2018 року через прикордонний пункт «Платонове» та з того часу з України не виїжджав. 12 січня 2021 року у приміщенні Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області було виявлено відповідача, під час перевірки документів якого встановлено, що відповідач знаходиться на території України нелегально, після закінчення терміну тимчасового перебування до відповідних органів державної влади щодо продовження терміну перебування на території України не звертався, приймаючої сторони в Україні не має, від виїзду ухилився та перейшов на нелегальне становище, чим порушив чинне законодавство України. Відповідач мав право перебувати на території України без візи за умови, що тривалість перебування не перевищує 90 днів протягом 180 днів за умовами Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Грузії про взаємне скасування візових вимог від 05 жовтня 2018 року. Крім того, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду. Із заявами про надання статусу біженця відповідач не звертався, родичів на території України він не має. У зв`язку з порушенням правил перебування в Україні у відношенні відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Крім того, 12 січня 2021 року позивачем було прийнято рішення про примусове повернення з України, яким відповідача зобов`язано залишити територію України у термін до 17 січня 2021 року. Проте вказане рішення відповідачем не виконано. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення, не має підстав для перебування на території України та ухиляється від виїзду, законних підстав для працевлаштування не має, а тому не має коштів для повернення до країни походження, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача позови підтримав, з підстав вказаних в них.

Відповідач проти задоволення позовів та проти його примусового видворення та затримання в РТПІ не заперечував. Підтвердив, що в Україні знаходиться з порушенням строків перебування, рішення про примусове повернення з України отримував та не виконав його у зв`язку з відсутністю коштів на квиток.

Судом установлено, що 12 січня 2021 року до Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області звернувся громадянин Грузії ОСОБА_1 , у паспортному документі якого проставлена відмітка про перетин кордон в напрямку «Виїзд» 30 жовтня 2018 року. Після проведеної перевірки встановлено, що останній в`їзд на території України відповідач здійснив 02 листопада 2018 року через КПП «Платонове» та по теперішній час проживає у Україні (том №1 а.с.13,26).

Як вбачається з повідомлення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 13 січня 2021 року громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався (том №1 а.с.20).

У зв`язку з порушенням правил перебування в Україні у відношенні відповідача 12 січня 2021 року складено протокол про адміністративне правопорушення. На підставі вказаного протоколу відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1700 грн. (том №1 а.с.21,22).

12 січня 2021 ноку Новомосковським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 , яким останнього зобов`язано залишити територію України у термін до 17 січня 2021 року (том №1 а.с.23-24). Вказане рішення відповідач отримав 12 січня 2021 року, що не заперечувалось відповідачем та підтверджується його підписом. Проте, станом на день розгляду рішення у добровільному порядку не виконано, з посиланням на відсутність коштів на квиток.

Рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржувалось. Більш того, відповідач у судовому засіданні зазначив, що за наявності грошових коштів має намір повернутися до країни походження.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог суд керується наступними правовими нормами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що життю, здоров`ю відповідача у країні походження загрожуватиме небезпека. У судовому засіданні відповідач зазначив, що йому не відомо про потенційну наявність таких загроз.

Оцінюючи поважність причин невиконання рішення про примусове повернення від 12 січня 2021 року суд враховує доводи відповідача про відсутність коштів, проте вважає, що така обставина не може бути підставою для порушення вимог законодавства України на невиконання законних вимог органів державної влади. Тому не виконання зазначеного рішення суд розцінює як невиконання без поважних причин.

Враховуючи те, що відповідач не виконав в установлений строк, а саме до 17 січня 2021 року, без поважних причин, рішення Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області від 12 січня 2021 року №1 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства; беручи до уваги відсутність, встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення громадянина Грузії ОСОБА_1 , суд вважає, що позовні вимоги про примусове видворення слід задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (п. 1);

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію (п. 2)

- взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації (п. 3);

- зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу (п. 4).

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України можливе:

- за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення;

- за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- якщо існує ризик втечі іноземця або особи без громадянства;

- у разі відсутності у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, суд враховує, що відповідач в Україні не має родичів, законних джерел доходу, міцних соціальних зв`язків, та те, що до теперішнього часу він не виконав рішення про примусове повернення від 12 січня 2021 року, перебуваючи в Україні не легалізував свого правового становища.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку наявні обґрунтовані підстави вважати, що громадянин Грузії ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що має наслідком застосування судом до відповідача одного із заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України.

Оскільки позивач не звертався з позовною заявою про затримання громадянина Грузії ОСОБА_1 з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з позовною заявою зобов`язання останнього внести заставу та з позовною заявою про взяття останнього на поруки підприємства, установи чи організації, тому суд позбавлений можливості застосувати до останнього такі заходи.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та затримати громадянина Грузії ОСОБА_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців.

Що стосується позовної вимоги в частині затримання відповідача з метою його ідентифікації, то суд вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи є копія національного паспорту відповідача, яка належним чином завірена представником позивача.

Крім того, оригінал національного паспорту відповідача було оглянуто судом під час встановлення його особи.

На підставі п.3 ч.2 ст. 371 КАС України слід звернути до негайного виконання рішення суду в частині примусового видворення відповідача за межі України.

Суд зауважує, що негайне виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування чинним законодавством не передбачено.

Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 268, 288, 289, 371 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Грузії ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України задовольнити повністю.

Примусово видворити громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині примусового видворення відповідача за межі України.

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Грузії ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України задовольнити частково.

Затримати громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців до 18 липня 2021 року включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області; адреса: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Шевченко,39:

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,

Повне судове рішення складено і підписано 19 січня 2021 року .

Суддя Оладенко О.С.