Справа № 520/7733/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 р. Справа № 520/7733/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 21.08.20 року по справі № 520/7733/2020

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради , Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (далі за текстом також відповідач, УПтаСЗН), в якому просив:

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІ-ї групи, захворювання якого пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, з розрахунку мінімальної заробітної плати, яка визначається на момент виплати, з урахуванням раніше сплаченої суми компенсації;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 до участі у справі залучено другого відповідача Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про ненадання судом першої інстанції оцінки доводам позивача щодо неотримання повідомлення № 04/834 від 14 листопада 2014 року на підтвердження обізнаності ОСОБА_1 з питання отримання спірної одноразової допомоги у 2014 році. Вказує, що фактично виплата одноразової компенсації у 2014 році проведена на підставі незаконних рішень суб`єкта владних повноважень про виплату компенсації, оскільки ні позивач, ні донька позивача, ОСОБА_2 , 27 жовтня 2014 року ніяких звернень до відповідача не надавали, а згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги» виплата одноразової компенсації повинна здійснюватися за єдиною заявою, поданою зацікавленою особою, що безпідставно не прийнято судом першої інстанції до уваги. З урахуванням наведених обставин справи, вважає посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 16.07.2020 у справі №225/1562/17, недоцільними. За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Від Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість вимог позивача. Наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, вказані у відзиві на позовну заяву. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Від Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про безпідставність визнання Центру належним відповідачем та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 10.07.2014 є інвалідом другої групи, що спричинено участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електричній станції.

Ці обставини учасниками справи визнаються.

27.10.2014 прийнято рішення про виплату одноразової компенсації у порядку Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 284,40 грн (а.с. 82).

Зверненням від 11.11.2019 позивач порушив перед УПтаСЗН питання про виплату одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати і заперечив обізнаність про прийняття рішення від 27.10.2014.

Листом від 26.11.2019 відповідач, УПтаСЗН, сповістив позивача про відсутність правових підстав для перегляду розміру вже призначеної одноразової компенсації.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підтвердженого судовим розглядом факту існування порушеного суб`єктивного права позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 5 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 за № 796-ХІІ (далі за текстом - Закон № 796-XII; у редакції, чинній до 01.01.2008) передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 за № 107-VI ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф» викладено у такій редакції «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 за № 107-VI.

Законом України від 28.12.2014 за № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 14.05.2015 за № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою визначено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого виплачується інвалідам II групи у розмірі 284,40 грн.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26.12.2011 за № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25.01.2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Отже, із настанням події набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановленої статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, на момент звернення позивача до УптаСЗН з приводу виплати одноразової компенсації стаття 48 Закону № 796-ХІІ вже мала іншу редакцію за Законом України від 21.04.2016 за № 1339-VIII, згідно з якою одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 48 Закону № 796-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 26.10.2016 за № 760, якою затвердив Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі за текстом - Порядок № 760).

Згідно з п. 4 Порядку № 760 одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених Постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 за № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Оскільки Закон України від 21.04.2016 за № 1339-VIII, яким статтю 48 Закону № 796-ХІІ викладено у новій редакції, неконституційним не визнавався, то підстави для виплати заявникові одноразової компенсації у розмірі, що відрізняється від встановлених у Постанові Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 за № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» відсутні.

Водночас, колегія суддів зважає на надані рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 за № 1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) роз`яснення, за якими згадану у ч. 1 ст. 58 Конституції України дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини цього Рішення).

Отже, оскільки заявник порушив перед УПСтаЗН питання про виплату одноразової компенсації у зверненні від 11.11.2019, то і розмір такої компенсації повинен визначатися відповідно до законодавства, чинного на момент звернення заінтересованої особи до адміністративного органу.

У силу останнього у часі правового висновку постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 225/1562/17 з приводу застосування ст. 48 Закону № 769-ХІІ, до відносин підлягає застосуванню та редакція закону, котра є чинною на момент звернення громадянина до адміністративного органу.

Як убачається з матеріалів справи, одноразова компенсація позивачу фактично призначена у 2014 році, відповідно до чинних на той момент пунктів 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Постанови КМУ від 26.07.1996 за № 836.

Рішенням від 27.10.2014 позивачу призначено одноразову компенсацію у порядку Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 284,40 грн (а.с. 82).

Обставини отримання одноразової компенсації у сумі 284,40 грн позивачем не заперечуються (оскільки позивач в позовних вимогах просив нарахувати та виплатити одноразову компенсацію з урахуванням раніше сплаченої суми).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підтвердженого судовим розглядом факту існування порушеного суб`єктивного права позивача.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) щодо того, що обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Посилання позивача на недоцільність урахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.07.2020 у справі № 225/1562/17, яку було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, колегія суддів відхиляє, оскільки за обставин, встановлених судовим розглядом, висновки Верховного Суду у справі № 225/1562/17 обґрунтовано застосовано судом першої інстанції до спірних правовідносин як останню у часі правову позицію.

Щодо доводів позивача про неотримання повідомлення № 04/834 від 14 листопада 2014 року на підтвердження обізнаності ОСОБА_1 з питання отримання спірної одноразової допомоги у 2014 році, колегія суддів зазначає таке.

Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради до матеріалів справи надано копії заяв доньки позивача, ОСОБА_2 від 27 листопада 2014 року щодо виплати одноразової компенсації позивачу (поданих як особою, уповноваженою позивачем на підставі довіреності), а також листів від 14.11.2014 за вих. № 04/834 та від 06.01.2015 за вих. № с-23-14.10-43-15 з повідомленням про призначення позивачу одноразової компенсації у порядку Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 284,40 грн (а.с.86-93).

Вказані листи направлялися на адресу позивача у АДРЕСА_1 , зазначеній як місце реєстрації проживання позивача згідно з наявною в матеріалах справи копією паспорту ОСОБА_1 (а.с. 42), та зазначеній ОСОБА_2 у заявах від 27 листопада 2014 року, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність доводів позивача про необізнаність з прийняттям рішення про призначення спірної одноразової допомоги у 2014 році.

Разом з тим, обставини того, що ні позивач, ні донька позивача, ОСОБА_2 , не цікавилися відповіддю на подані заяви від 27 листопада 2014 року протягом тривалого часу, є суперечливими.

З огляду на зазначене, приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги», на необхідність урахування яких посилається позивач в апеляційній скарзі, правомірно не прийнято судом першої інстанції до уваги.

Окрім того, посилання позивача на те, що фактично виплата одноразової компенсації у 2014 році проведена на підставі сфальсифікованих заяв, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів (наприклад, звернення до правоохоронних органів тощо).

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, так як владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч. 2 ст. 19 Конституції України, обставини події з`ясував з достатньою повнотою, норму закону визначив належну, положення цієї норми права витлумачив вірно, до порушення суб`єктивних прав заявника не вдавався.

За таких обставин, ураховуючи наведене вище нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Питання розподілу судових витрат відповідно до приписів статті 139 КАС України судом апеляційної інстанції не вирішується.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2020 по справі № 520/7733/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін