Справа № 1.380.2019.002607
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002607 пров. № А/857/14661/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

представника апелянта Іванейко Я.Я.,

представника третьої особи Шведа О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Лунь З.І. о 09 год. 33 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 01 жовтня 2019 року) у справі № 1.380.2019.002607 за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерства оборони України, про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу відповідача за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що у відповідача існує борг перед бюджетом з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на доходи з фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, податку на прибуток підприємств, що перебувають у державній власності, адміністративних штрафів та інших санкцій, податку на землю у сумі 1186173, 66 грн, що утворився у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань, самостійно задекларованих відповідачем та визначених податковим органом. Незважаючи на вжиті податковим органом заходи, відповідач податковий борг не сплатив, а тому позивач просить надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 № 2864-ІІІ встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25%, до яких належить Державне підприємство «Львівське будівельно-монтажне управління», у статутному фонді якого частка держави становила 100%, станом на день звернення до суду з цим позовом, майно підприємства є державною власністю, а також, що, як було встановлено, станом на день прийняття рішення судом, власником майна, зазначеного в Акті опису від 02.05.2019, зареєстровано Міністерство оборони України.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 № 2864-ІІІ на відносини з оподаткування не поширюється, оскільки мова йде про продаж майна, яке перебуває в податковій заставі, яке здійснюється контролюючим органом.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 у справі № 1.380.2019.002607 скасовано. Адміністративний позов Головного управління ДФС у Львівській області задоволено. Надано дозвіл Головному управлінню ДФС у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) на погашення усієї суми податкового боргу Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» (79059, м. Львів, вул. Творча, 11; код ЄДРПОУ 08420 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч сто сімдесят три) грн 66 коп. за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі.

Вказану постанову, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019, в касаційному порядку оскаржило Міністерство оборони України в результаті чого постановою Верховного Суду від 19.11.2020 касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019 скасовано і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції ухвалюючи постанову зокрема дійшов висновку, що зміст ухваленого судом апеляційної інстанції рішення взагалі не містить жодної аргументації щодо можливості чи непоширення на правовідносини, що виникли у цій справі положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 № 2864-ІІІ.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник третьої особи заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що Державне підприємство «Львівське будівельно-монтажне управління» () зареєстроване як суб`єкт господарювання 17.08.2005, що підтверджується відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2012 у справі № 2а-6329/12/1370 задоволено позов ДПІ в Залізничному районі м. Львова до ДП «Львівське будівельно-монтажне управління» та вирішено стягнути до бюджету кошти в сумі 75491, 91 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2012 у справі № 2а-10159/12/1370 задоволено позов ДПІ у Личаківському районі м. Львова до ДП «Львівське будівельно-монтажне управління» та вирішено стягнути до бюджету кошти в сумі 17311, 66 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 у справі №813/5391/14 задоволено позов ДПІ у Личаківському районі м. Львова до ДП «Львівське будівельно-монтажне управління» та вирішено стягнути до бюджету кошти в сумі 8276, 49 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 у справі № 813/41/15 задоволено позов ДПІ у Шевченківському районі м. Львова до ДП «Львівське будівельно-монтажне управління» та вирішено стягнути у банках кошти в сумі 1106094, 15 грн.

Станом на 02.05.2019 сукупний податковий борг відповідача становить 1186173, 66 грн, що підтверджується довідкою ГУ ДФС у Львівській області від 06.05.2019 № 23710/52.17-16.

Примусове виконання цих судових рішень здійснювалося банківськими установами на підставі скерованих позивачем інкасових доручень № 81 від 15.01.2019, № 82 від 15.01.2019, № 213 від 30.06.2015, № 227 від 27.08.2015, № 228 від 27.08.2015, № 229 від 27.08.2015, № 338 від 15.11.2013, № 337 від 15.11.2013, № 308 від 06.11.2013, № 214 від 30.06.2015, № 227 від 27.08.2015, № 135 від 07.04.2015, № 212 від 30.06.2015. Ці інкасові доручення були повернуті податковому органу без виконання у зв`язку з виконанням іншого виконавчого документа та відсутністю інших коштів на рахунку платника податків.

Податковий керуючий на підставі рішення начальника Головного управління ДФС у Львівській області від 12.04.2018 № 23592/10/13-1-17-05-10 про опис майна у податкову заставу склала акт № 23392/10/52.17-15 опису майна від 02.05.2019.

Згідно з цим актом податковий керуючий провела опис такого майна відповідача: військового містечка №48 об`єкт житлової нерухомості заг. площею 797 кв.м по вул. Творчій, 11 м. Львів; нерухоме майно військового містечка №58 по вул. Авіаційній, 7 м.Львів, а саме: механічна майстерня, В-1 заг. площею 3280,9 кв.м; склад, Г-2 заг. площею 611,1 кв.м; гараж, Д-1 заг. площею 395,8 кв.м; сховище,6 Ж-1 заг. площею 175,2 кв.м; сховище, з 3-1 заг. площею 224,3 кв.м; будівля КТП,М-1 заг. площею 41,7 кв. м;сховище,4 Л-1 заг. площею 301,8 кв.м; сховище для скла П-1 заг. площею 101,1 кв.м; компресорна, 2, Р-1 заг. площею 22,6 кв. м; вбиральня, С-1 заг. площею 2,8 кв.м ; навіс для ПММ, Т-1 заг. площею 35,8 кв.м; компресорна, У-1 заг. площею 27,7 кв.м; ТП, Ф-1 заг. площею 11,2 кв.м; пожежний пост, Х-1 заг. площею 3,0 кв.м, мийка для машин, Ц-1 заг. площею 6,2 кв.м; будинок ПТО заг. площею 541,5 кв.м.; сховище, 3,3-1 загальною площею 123,10 кв.м, належить на праві власності державі в особі Міністерства оборони України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, юридичної особи з суд встановив, що 23.04.2018 вказане майно було зареєстроване на праві власності за ДП «Львівське будівельно-монтажне управління», форма власності - державна (а.с. 86-90).

Така інформація була чинною станом на день звернення позивача до суду.

Водночас, під час розгляду справи суд встановив, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2019 зазначене вище майно знаходиться у державній власності, а його власником є Міністерство оборони України (а.с .153-155).

Оскільки вжитими заходами контролюючого органу не досягнуто погашення податкового боргу, що облікується за позивачем, Головне управління ДФС у Львівській області орган звернулось до суду з адміністративним позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за потрібне зазначити наступне.

За приписами пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.5 цієї статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

За змістом пп. 14.1.155, п. 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі (пункт 89.6 ст. 89 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок продажу майна, що перебуває у податковій заставі, врегульовано положеннями статті 95 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1244.

Так, відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому, процедура стягнення з платника податків податкового боргу за рахунок грошових коштів у судовому порядку передує виникненню права контролюючого органу на звернення до суду щодо надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Обов`язковими умовами (обставинами), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.

Лише сукупність вказаних обставин наділяє контролюючий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Колегія суддів зазначає, що Податковим кодексом України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо погашення податкового боргу платника. При зверненні до суду з вимогою про надання дозволу на погашення заборгованості за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, контролюючий орган повинен обґрунтувати, в першу чергу, недостатність у такого платника грошових коштів - готівкових чи на рахунках у банку, достатніх для повного погашення його боргу перед бюджетом, а також зазначити, які заходи вжив такий контролюючий орган для того, щоб погасити борг платника за рахунок належних йому коштів та чим це підтверджується.

Контролюючий орган для доведення обставини відсутності коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника, надав відомості про діючі (закриті) рахунки відповідача у фінансових установах та інкасові доручення (розпорядження).

На всі діючі рахунки контролюючим органом виставлено інкасові доручення (розпорядження).

Судом встановлено, що внаслідок виставлення контролюючим органом інкасових доручень банківськими установами, в яких відповідачем відкриті рахунки, податковий борг не погашено.

В інкасових дорученнях (розпорядженнях) містяться відмітки про повернення інкасових доручень (розпоряджень) у зв`язку з відсутністю грошових коштів; закриття чи відсутності вказаних у інкасових дорученнях рахунків у банку; у зв`язку з тим, що кошти, які є на окремих рахунках, забезпечують виконання постанов про арешт коштів боржника, що надійшли до банку раніше, та відсутністю інших коштів на рахунку, що можуть забезпечити виконання інкасових доручень контролюючого органу.

Таким чином, інкасовими дорученнями (розпорядженнями) підтверджено відсутність грошових коштів на всіх рахунках, відкритих відповідачем у фінансових установах та про які відомо контролюючому органу, або неможливість стягнення коштів через наявність постанов про арешт коштів боржника, що надійшли до банку раніше, або неможливість виконання вимоги через те, що рахунок відкритий для акумулювання страхових внесків за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Як зазначено вище, майно платника податків передано у податкову заставу згідно з актом опису майна № 23392/10/52.17-15 від 02.05.2019, обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відтак, судом встановлено, що контролюючим органом дотримана процедура погашення податкового боргу, визначена Податковим кодексом України.

Єдиною підставою, за якою судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову, є те, що відповідач є підприємством державної форми власності, держава володіє 100% статутного капіталу підприємства, тому в силу ст. 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» заходи стягнення, передбачені ст. 95 Податкового кодексу України, зокрема, продаж майна, не можуть бути застосовані до відповідача.

При цьому за позицією контролюючого органу такий мораторій не розповсюджується на дії, які має вчиняти орган державної податкової служби у процедурі погашення податкового боргу.

Щодо цих доводів то колегія суддів вважає за потрібне вказати таке.

Статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 № 2864-III (далі - Закон № 2864-ІІІ) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Дія мораторію, встановлена частиною першою цієї статті, не поширюється на застосування примусової реалізації майна (за виключенням об`єктів, що відповідно до закону не підлягають приватизації, а також підприємств, перед якими у держави є підтверджена в установленому порядку заборгованість з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню) для погашення заборгованості перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та її дочірніми підприємствами, що здійснювали постачання природного газу на підставі ліцензії. Порядок реалізації майна встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2864-ІІІ для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, враховуючи те, що майно Державне підприємство «Львівське будівельно-монтажне управління», яке описано в податкову заставу, належить до державної власності, оскільки частка державної власності в статутному капіталі відповідача становить не менше 25%, а саме 100%, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Покликання апелянта на те, що в контексті спірних правовідносин норми Податкового кодексу України мають прерогативу по відношенню до інших законодавчих актів, а дія Законом № 2864-ІІІ не введено мораторій на примусову реалізацію майна у процедурі погашення податкового боргу, суд визнає неприйнятними, адже пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України чітко визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами, а відтак норми Закону № 2864-ІІІ, яким встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств, мають застосовуватися в обов`язковому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 11.02.2020 в справі № 818/1604/16.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.002607 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18 січня 2021 року