Справа № 120/7050/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 січня 2021 р. Справа № 120/7050/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" до Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» (далі - позивач) до Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо надання неповної інформації при розгляді запиту від 08.05.2020 № 372;

- зобов`язати відповідача надати повну інформацію на запит від 08.05.2020 з урахуванням висновків суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 08.05.2020 звернувся до відповідача із запитом про надання інформації № 372.

22.05.2020 відповідачем надано відповідь № 69 в якій вказано лише частину запитуваної інформації.

Позивач вважає, що згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідач повинен надати достовірну, точну та повну інформацію на усі питання поставлені у запиті від 08.05.2020 № 372. У зв`язку з отриманням неповної відповіді на запит про надання публічної інформації, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 27.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені). Крім того, відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня отримання ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву в порядку передбаченому статтею 162 КАС України. Також відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

05.01.2021 на адресу суду від Відділу освіти надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, вважаючи, що відповідь на запит позивача є повною та достовірною.

Щодо ненадання документів, якими засвідчується якість природного газу відповідач зазначив, що вказане питання регулюється на державному рівні і при постачанні природного газу споживачам надання таких посвідчень не передбачено.

Щодо не надіслання відповіді на запит на електронну пошту позивача, відповідач вказав, що Законом України "Про доступ до публічної інформації" не передбачено обов`язку надання відповіді у кількох варіантах, а тому на думку відповідача направлення відповіді на запит на поштову адресу ТОВ "Вінпродтрейд", яка була зазначена у запиті є правомірним способом надання відповіді на запит.

Дата прийняття рішення обумовлена, в тому числі, перебуванням судді у справі в період із 16 по 31 грудня 2020 року в додатковій відпустці на підставі Наказу від 01.12.2020 № 152-в/к та в період з 04 по 06 січня 2021 року в щорічній відпустці на підставі Наказу від 01.12.20020 № 154-в/к.

Дослідивши заяви по суті справи, докази якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення у спірних правовідносин, суд встановив такі фактичні обставини справи.

08.05.2020 ТОВ "Вінпродтрейд" звернулося до Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації, як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" із запитом № 372 про надання інформації, у якому просило:

1. Зареєструвати та розглянути даний запит.

2. Надати інформацію про дату отримання (надходження) та реєстрації даного запиту.

3. Надати інформацію про використання бюджетних коштів, а саме:

3.1. Яку кількість природного газу було закуплено відділом освіти Літинської РДА на підставі договору, який було укладено в результаті проведення процедури закупівлі від 16.01.2017 по предмету закупівлі: ДК 021:2015:09123000-8 - Природний газ (ідентифікатор закупівлі UA-2017-01-16-001651-b)?

3.2. Надати копії всіх прибуткових накладних на вищевказаний товар, що постачався протягом всього терміну виконання даного договору?

3.3 За якою ціною було закуплено природній газ (вказати ціну 1 м3)?

3.4. Чи мінялася протягом терміну виконання договору ціна закупівлі природного газу (вказати змінену ціну 1 м3)?

3.5. У разі зміни ціни вказати на якій підставі та згідно яких підтверджуючих документів наданих ТОВ «Енергія України» було змінено ціну, надати копії цих документів.

3.6. Вказати змінену ціну та вказати яку кількість природного газу було закуплено по змінених цінах якщо ціну було змінено;

3.7. Яка сума бюджетних коштів була використана на закупівлю природного газу по вищевказаному договору?

4. Надати інформацію, у якій вказати, яким суб`єктом господарювання було виготовлено дану продукцію (із зазначенням назви виробника та його юридичної адреси).

5. Надати копії посвідчень про якість, декларації виробника і (або) іншого документу, який посвідчує якість продукції, що постачалася ТОВ «СЛАВРЕСУРС» протягом всього терміну виконання договору.

6. Повідомити про відповідальну особу за надання відповіді на даний запит та вказати її ПІП, займану посаду та контактний номер телефону.

7. Надати інформацію, де вказати адресу електронної пошти на яку можливо надіслати запит на інформацію відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

8. Надати відповідь на вказаний запит, надати запитувану інформацію та надати копії запиту даних документів у встановлений законодавством термін, шляхом надсилання поштового листа на адресу ТОВ "Вінпродтрейд": вул. Волошкова, 51 А, м. Вінниця. 21034 та на електрону адресу ТОВ "Вінпродтрейд" (у pdf. форматі): (а.с.11-12).

Листом від 20.05.2020 за вих. № 69-запит у відповідь на запит позивача на отримання публічної інформації відповідач повідомив інформацію, яку розділив на 7 пунктів.

Зокрема, відповіді на запитання зазначені в п. 3.6, п. 4 та п. 5 запиту, відповідач навів в п. 3.6, п. 4 та 5 своєї відповіді, а саме:

3.6 Додаткова угода № 6 від 24.10.2017 ціна вартості 1 м3 - 8889,30 грн., додаткова угода № 7 від 07.11.2017 ціна вартості 1 м3 - 9600,00 грн., додаткова угода № 8 від 18.12.2017 ціна вартості 1 м3 - 9800,00 грн., додаткова угода № 10 від 24.01.2018 ціна вартості 1 м3 10600,00 грн.

4. Інформація про суб`єкта господарювання, який виготовив дану продукцію, міститься на етикетці кожного виду продукції, кожної поставки та на сертифікатах якості. Заклади освіти керуються "Інструкцією з діловодства у закладах загальної освіти", затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 25.06.2018 за № 676. Цим нормативним документом визначається обов`язковий перелік документів, що формують терміни зберігання їх. Сертифікати якості продукції не віднесені Інструкціями до тих документів, які зберігаються в закладі. Сертифікати якості продукції надаються продавцем в момент передачі товару і зберігаються в закладах до кінця використання цього товару. На момент, коли був зроблений запит на інформацію, сертифікатів якості продукції за 2019 рік у освітніх закладах немає.

5. Декларацію виробника/якісне посвідчення на дані продукти харчування не має можливості надати, так як сертифікати якості продукції надаються продавцем в момент передачі товару і зберігаються в закладах до кінця використання цього товару. На момент, коли був зроблений запит на інформацію, сертифікатів якості продукції за 2019 рік у освітніх закладах немає.

До листа від 20.05.2020 за вих. № 69-запит відповідач додав копію договору № 3-Т від 07.03.2017, заявку № 51 від 19.05.2020, рахунок № 51 від 19.05.2020 (а.с.13-30).

Позивач вважає, що відповідач надав недостовірну, неточну та неповну інформацію у відповідь на запит від 08.05.2020 № 372 та без належно оформленої відмови у задоволенні решти запиту, а саме не було надано інформації на питання № 3.6, № 4 та № 5, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі - Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

Запит позивача був ним поданий та розглянутий відповідачем саме в порядку, визначеному Законом від 13.01.2011 № 2939-VI, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту саме з урахуванням вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Щодо статусу відповідача як розпорядника публічної інформації, то суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частиною 4 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень беззаперечно, відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні положень п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Крім того, відповідач не оспорює свій статус розпорядника публічної інформації, як і того, що запитувана позивачем інформація за своїм правовим режимом відноситься до категорії публічної інформації володільцем якої є Відділ освіти.

В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Відтак, праву позивача звертатись із інформаційними запитами та отримати інформацію кореспондує обов`язок відповідача який володіє статусом розпорядника публічної інформації надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача, як до розпорядника публічної інформації із запитом від 08.05.2020 № 372 з приводу постачання природного газу по предмету публічної закупівлі: 021:2015:09123000-8 (а.с.11-12).

Листом від 20.05.2020 за вих. № 69-запит у відповідь на запит позивача на отримання публічної інформації відповідач повідомив інформацію, яку розбив на 7 пунктів.

Зокрема, відповіді на запитання зазначені в п. 3.6, п. 4 та 5 запиту, відповідач навів в п. 3.6, п. 4 та 5 своєї відповіді, а саме:

3.6 Додаткова угода № 6 від 24.10.2017 ціна вартості 1 м3 - 8889,30 грн., додаткова угода № 7 від 07.11.2017 ціна вартості 1 м3 - 9600,00 грн., додаткова угода № 8 від 18.12.2017 ціна вартості 1 м3 - 9800,00 грн., додаткова угода № 10 від 24.01.2018 ціна вартості 1 м3 10600,00 грн.

4. Інформація про суб`єкта господарювання, який виготовив дану продукцію, міститься на етикетці кожного виду продукції, кожної поставки та на сертифікатах якості. Заклади освіти керуються "Інструкцією з діловодства у закладах загальної освіти", затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 25.06.2018 за № 676. Цим нормативним документом визначається обов`язковий перелік документів, що формують терміни зберігання їх. Сертифікати якості продукції не віднесені Інструкціями до тих документів, які зберігаються в закладі. Сертифікати якості продукції надаються продавцем в момент передачі товару і зберігаються в закладах до кінця використання цього товару. На момент, коли був зроблений запит на інформацію, сертифікатів якості продукції за 2019 рік у освітніх закладах немає.

5. Декларацію виробника/якісне посвідчення на дані продукти харчування не має можливості надати, так як сертифікати якості продукції надаються продавцем в момент передачі товару і зберігаються в закладах до кінця використання цього товару. На момент, коли був зроблений запит на інформацію, сертифікатів якості продукції за 2019 рік у освітніх закладах немає.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч. 2 ст. 22 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI).

Позивач зазначає, що відповідач не надав повної та достовірної інформації на запит від 08.05.2020 № 372, зокрема наступних питань під № 3.6, № 4 та № 5.

З огляду на зміст сформованої відповідачем відповіді на вказані питання, яка наведена вище по тексту рішення, суд погоджується з доводами позивача щодо не надання відповіді на вказані запитання з огляду на наступне.

Як встановлено судом позивач у запиті на публічну інформацію від 08.05.2020 № 372 під № 3.6 просив надати інформацію "Вказати змінену ціну та вказати яку кількість природного газу було закуплено по змінених цінах якщо ціну було змінено".

Згідно відповіді на запит від 20.05.2020 за вих. № 69-запит відповідач під № 3.6 повідомив, що "Додаткова угода № 6 від 24.10.2017 ціна вартості 1 м3 - 8889,30 грн., додаткова угода № 7 від 07.11.2017 ціна вартості 1 м3 - 9600,00 грн., додаткова угода № 8 від 18.12.2017 ціна вартості 1 м3 - 9800,00 грн., додаткова угода № 10 від 24.01.2018 ціна вартості 1 м3 10600,00 грн.".

Позивач вважає, що надана інформація є неповною, оскільки згідно інформації із веб-сайту (посилання: "https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2017-01-16-001651-b"), до договору № 3-Т від 07.03.2017 були укладені додаткові угоди, № 1 від 21.03.2017, № 2 від 22.03.2017, № 3 від 31.03.2017, про наявність яких відповідач не вказав у відповіді № 69-запит від 20.05.2020.

Досліджуючи інформацію за посиланням судом встановлено, що 21.03.2017, 22.03.2017, 31.03.2017 укладено додаткові угоди до договору № 3-Т від 07.03.2017.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з твердженнями позивача, що надана на його запит інформація не може вважатися достовірною, адже є очевидно суперечливою та не відповідає іншій загальнодоступній інформації.

Щодо надання відповіді на питання № 4 та № 5 запиту від 08.05.2020 № 372, суд зазначає наступне.

Надаючи відповідь на питання № 4 та № 5 відповідач зазначив, що:

- Інформація про суб`єкта господарювання, який виготовив дану продукцію, міститься на етикетці кожного виду продукції, кожної поставки та на сертифікатах якості. Заклади освіти керуються "Інструкцією з діловодства у закладах загальної освіти", затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 25.06.2018 за № 676. Цим нормативним документом визначається обов`язковий перелік документів, що формують терміни зберігання їх. Сертифікати якості продукції не віднесені Інструкціями до тих документів, які зберігаються в закладі. Сертифікати якості продукції надаються продавцем в момент передачі товару і зберігаються в закладах до кінця використання цього товару. На момент, коли був зроблений запит на інформацію, сертифікатів якості продукції за 2019 рік у освітніх закладах немає.

- Декларацію виробника/якісне посвідчення на дані продукти харчування не має можливості надати, так як сертифікати якості продукції надаються продавцем в момент передачі товару і зберігаються в закладах до кінця використання цього товару. На момент, коли був зроблений запит на інформацію, сертифікатів якості продукції за 2019 рік у освітніх закладах немає.

У цьому контексті суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 22 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Судом встановлено, що запит позивача у тому числі й питання № 4-5 стосувався закупівлі природного газу, тоді як у відповіді йдеться про неможливість надання документів які характеризують якість продуктів харчування. Відтак, лист відповідача у цій частині є відповіддю не по суті запиту, що в силу ч. 2 ст. 22 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI кваліфікується як неправомірна відмова у наданні інформації.

З огляду на зазначене, дії відповідача щодо надання неповної інформації при розгляді запиту позивача про надання інформації від 08.05.2020 № 372 є протиправними.

Щодо посилання позивача на те, що відповідачем не направлено на його електронну адресу в електронному вигляді відповіді на запит, суд зазначає наступне.

У запиті про надання публічної інформації позивач просив відповідача надати запитувану інформацію та копії запитуваних документів у встановлений законодавством термін, шляхом надсилання поштового листа на адресу ТОВ "Вінпродтрейд": вул. Волошкова, 51 А, м. Вінниця, 21034 та електронного листа (у pdf. форматі) на е-mail ТОВ "Вінпродтрейд": (а.с.12).

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI запит на інформацію має містити, зокрема ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є.

Розділовий сурядний сполучник "або", який вживається у нормі п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI при мовному її тлумаченні, дає підстави вважати, що поєднані у тексті правової норми елементи запиту, зокрема "поштова адреса" та "адреса електронної пошти" (за її наявності) є "рівноправними" складовими запиту. Тому, закон надає запитувачу інформації право зазначити у запиті альтернативно або його поштову адресу, або адресу електронної пошти. При цьому, зазначення у запиті обох адрес не є підставою для виникнення у відповідача обов`язку направити відповідь на запит і на поштову і на електронну адресу запитувача, оскільки за умови "рівноправності" обох способів отримання інформації таке буде свідчити про подвійне виконання обов`язку про надання інформації за одним запитом.

При цьому суд звертає увагу на роз`яснення, що надані у п. 11.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" де зазначено, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну.

У разі якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена.

У п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 роз`яснено: "частиною п`ятою статті 19 Закону № 2939-VI, зокрема, передбачено можливість зазначення у запиті лише електронної адреси. Це свідчить про можливість обрання виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання відповіді на запит тільки на електронну адресу.

У разі якщо запитувач просить надати відповідь на електронну адресу, розпорядник інформації повинен з дотриманням вимог діловодства оформити лист-відповідь (поставити підпис, указати посаду, дату і номер реєстрації листа) та надіслати його у сканованому вигляді на електронну адресу запитувача".

Таким чином, змістовний аналіз положень ч. 5 ст. 19 Закону № 2939-VІ дає підстави зробити висновок про можливість обрання запитувачем інформації виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання у такому разі відповіді на запит тільки на електронну адресу у сканованому вигляді за умови наявності для цього технічної можливості у розпорядника. Однак, у тому випадку коли у запиті позивача було вказано обидва способи отримання інформації, відповідач вправі на власний розсуд обрати один із них. Як наслідок, у разі обрання способу надання запитуваних документів у паперовій формі, розпорядник повинен повідомити про обов`язок відшкодувати витрати на копіювання та друк документів за наявності для цього підстав.

Суд звертає увагу, що у запиті від 08.05.2020 № 372 позивач визначив одразу два способи отримання відповіді на запит, а саме шляхом надсилання поштового листа на адресу ТОВ "Вінпродтрейд" та шляхом надсилання електронного листа (у pdf. форматі) на електронну пошту товариства.

Суд зазначає, що надання інформації альтернативно у письмовій або в електронній формі є допустимим, однак як зазначалося вище, запитувач не вправі одночасно вимагати двічі надати йому інформацію на один запит. Тому, у разі зазначення в запиті одразу двох форм (способів) отримання інформації, позивач тим самим надає відповідачу можливість вибору способу листування із запитувачем інформації.

За змістом пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить переконання про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Щодо процесуального питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що 01.09.2020 між позивачем ТОВ "Вінпродтрейд" в особі Продана П.М. та адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Якименко та партнери" в особі президента Якименка О.О. укладено Договір № 372 про надання правової допомоги.

За умовами цього договору (пункти 1.1) адвокатське об`єднання приймає на себе доручення Клієнта надавати останньому та в його інтересах оплатну правову допомогу, на умовах, визначених цим Договором, а саме складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку з неповною відповіддю на запит про надання публічної інформації № 372 від 08.05.2020 Відділом освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області.

Пунктом 2.1 договору визначено, що вартість правової допомоги (гонорар) за цим договором зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг, у будь-якому випадку вартість правової допомоги у суді першої інстанції становить не більше 3000 грн.

Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 договору вартість 1 (однієї) години часу витраченої на надання послуг становить 2000,00 грн. Клієнт зобов`язується здійснити відшкодування адвокатському об`єднанню понесених ним фактичних витрат, пов`язаних з виконанням даного доручення, на підставі відповідних фінансових документів.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як видно з акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 372 від 01.09.2020, а також детального опису робіт (наданих послуг) надано позивачеві такі юридичні послуги:

- складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку із ненаданням інформації на запит про надання публічної інформації № 372 від 08.05.2020 Відділом освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області;

- складність справи - звичайна;

- затрачено 2 годин часу;

- вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 2000 грн;

- загальна вартість наданих послуг становить 2000,00 грн. х 2 год = 4000,00 грн. Враховуючи п. 2.1 Договору вартість правової допомоги у суді першої інстанції становить не більше 3000 грн.

Згідно платіжного доручення № 3720 від 19.11.2020 позивач оплатив гонорар адвоката в сумі 3000,00 грн за надання правничої допомоги згідно з Договором № 372 від 01.09.2020.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно було пов`язані саме із розглядом цієї справи, а виконана адвокатом робота (надані послуги) знайшла своє відображення у матеріалах справи.

Отже, витрати позивача в розмірі 3000,00 грн на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та повністю доводяться належними і допустимим доказами.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності таких витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

З огляду на викладене та беручи до уваги відсутність обґрунтованого клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу та обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру таких витрат, суд доходить висновку, що витрати позивача на правничу допомогу не можуть бути зменшені за ініціативою суду та підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2102,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області щодо надання неповної інформації при розгляді запиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» про надання інформації від 08.05.2020 № 372.

Зобов`язати Відділ освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» про надання інформації від 08.05.2020 № 372, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.) в загальній сумі 5102,00 грн. (п`ять тисяч сто дві гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" (вул. Волошкова, 51А, м. Вінниця, 21034, );

Відповідач: Відділ освіти Літинської районної державної адміністрації (вул. Героїв Чорнобилю, 15, смт. Літин, Літинський район, Вінницька область, 22300, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович