Справа № 160/5544/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Справа № 160/5544/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання Конєвої С.О. Зіненко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Міський тролейбус" про стягнення 1353438,36 грн., -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2020р. (згідно відомостей Укрпошта Експрес) Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Міський тролейбус" та просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік у розмірі 1353438,36грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019р., встановлений ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не забезпечив працевлаштування осіб з інвалідністю на 12 робочих місць та не сплатив адміністративно-господарські санкції за 12 робочих місць не зайнятих особами з інвалідністю. Несплата відповідачем адміністративно-господарських санкцій до Державного бюджету України завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя у зв`язку з чим, позивач просить стягнути зазначену суму адміністративно-господарських санкцій з відповідача у судовому порядку. Додатково, у письмових поясненнях від 13.07.2020р. позивач зазначає, що згідно відповіді Дніпропетровського обласного центру зайнятості №12/19-1480 від 27.04.2020р. звіт за формою №3-ПН відповідачем до центру зайнятості надавався у січні 2019р. (а.с.1-2, 55).

Ухвалою суду від 30.06.2020р. було відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 17.07.2020р. згідно до вимог ст.ст. 12, 180-183 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом наведеної ухвали (а.с.22).

07.07.2020р. (згідно штемпеля поштового зв`язку), на виконання вищевказаної ухвали, відповідач надіслав до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі посилаючись на те, що на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємством були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів у кількості передбаченій даним законом, підтвердженням створення робочих місць, являється той факт, що на протязі 2019р. КП «Міський тролейбус» надавало до Криворізького міського центру зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць за формою З-ПН, в яких були заявлені вакантні посади для працівників, яким встановлено інвалідність та письмове підтвердження щодо актуальності заявлених вакансій. Таким чином, відповідачем у 2019р. не допущено порушень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», так як вчинялись всі залежні від підприємства дії для здійснення працевлаштування інвалідів (а.с. 30-31).

17.07.2020р., у зв`язку із необхідністю витребувати у відповідача засвідчені належним чином документи, підготовче засідання було відкладено до 21.08.2020р. та повідомлено відповідача про необхідність засвідчити додані до відзиву докази у відповідності до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом надсилання повістки про виклик, що підтверджується протоколом підготовчого засідання від 17.07.2020р. та змістом відповідної повістки про виклик (а.с.62-63,64).

21.08.2020р., у зв`язку із необхідністю витребувати від відповідача додаткові докази, підготовче засідання було відкладено до 31.08.2020р. (а.с.70).

Ухвалою суду від 31.08.2020р., у зв`язку із необхідністю витребувати від відповідача додаткові докази, було продовжено строк підготовчого провадження до 30.09.2020р., наступне підготовче засідання призначено на 30.09.2020р. (а.с.78-79, 80-81).

Ухвалою суду від 30.09.2020р. було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 28.10.2020р. (а.с. 88, 89-90).

Згідно довідки секретаря судового засідання №430 від 27.10.2020р. дану справу було знято з судового розгляду 28.10.2020р. у зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О. з 27.10.2020р. на лікарняному (а.с. 93).

Ухвалою суду від 01.12.2020р. було продовжено строк розгляду справи та призначено її до судового розгляду на 16.12.2020р. (а.с. 96, 97-98).

Представник позивача в судове засідання 16.12.2020р. не з`явився, проте 15.12.2020р. подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи, у якій просив розглянути дану справу за відсутності представника позивача на підставі наявних у суду матеріалів (а.с. 104).

Відповідач, у судове засідання не з`явився 16.12.2020р., причини неявки не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 02.12.2020р., що підтверджується електронним повідомленням та відповіддю про його отримання, наявними в матеріалах справи (а.с.99, 100).

Згідно ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене, з урахуванням наданого представником позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, строки розгляду справи, встановлені ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників позивача та відповідача, відповідно до вимог ч.3 ст.194, п.1 ч.3, ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Як встановлено судом із наданих учасниками справи документів, 24.02.2020р. відповідачем було подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за формою №10-ПІ, в якому відповідачем самостійно зазначено про те, що на підприємстві відповідача у 2019 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 1019 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 29, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів» - 41 особа, фонд оплати праці штатних працівників 114929,47 грн., середньомісячна заробітна плата штатного працівника 112786,53 грн., сама адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн.) 1353438,36 (а.с. 4).

Згідно наданого позивачем розрахунку, середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві у відповідача складала 1019 осіб, середньооблікова чисельність інвалідів, які працювали на підприємстві склала 29 осіб, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів», повинна була становити - 41 особа (а.с. 4).

Також, із розрахунку суми позовних вимог видно, що відповідачем у 2019 році не виконано вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів щодо створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у кількості 12 робочого місця, а тому відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 1353438,39 грн.(а.с. 3).

Відповідач вищевказані адміністративно-господарські санкції у сумі 1353438,39 грн. у встановлений законодавством строк не сплатив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 17 Закон України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Згідно частини третьої статті 18 Закон України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно зі статтею 20 Закон України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 3 ст. 18-1 цього Закону Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З наведеного, суд приходить до висновку, що на підприємства покладено обов`язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для осіб з інвалідністю.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007р., інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкта господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012р. роботодавець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання даної норми Закону Міністерством соціальної політики України видано наказ від 31.05.2013 р. № 316 "Про затвердження форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" (далі - Наказ №316).

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Наказу №316 Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Актуальність зазначених у формі №3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку.

Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вищенаведених норм Наказу №316 вбачається, що за умови наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) виникає обов`язок подати до центру зайнятості звіт форми № 3-ПН не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії (наступний день після створення робочого місця).

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій, слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Так, судом із наданих сторонами документів встановлено, що Комунальним підприємством «Міський тролейбус» протягом 2019 року було створено 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів, звіти про створення одного робочого місця для працевлаштування інваліда до Центру зайнятості подавались у січні 2019р., що підтверджується інформацією Дніпропетровського обласного центру зайнятості, відображеною у копії листа №12/19-1480 від 27.04.2020р. та додатком до неї (а.с. 56-58).

Таким чином, відповідачем у 2019р. не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю по створенню 11 робочих місць для працевлаштування інвалідів (з 12 необхідних створено лише 1 робоче місце згідно звіту №3ПН від 11.01.2019р.) та інформації Дніпровського центру зайнятості (а.с. 51, 58).

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення надані відповідачем копії листів про створення робочих місць у 2019р. (а.с. 39,40, 42, 43, 44, 46, 47, 48, 49, 50) з огляду на те, що вони не є належними доказами інформування центру зайнятості про створення робочих місць у спосіб та у порядку, встановленому Наказом №316, оскільки інформування центру зайнятості про створення робочих місць для інвалідів передбачено шляхом подання саме відповідних звітів №3ПН, а не листів.

В свою чергу, на неодноразову вимогу суду відповідачем у ході судового розгляду справи не було надано доказів про створення на підприємстві 11 робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме: не надано ні копій наказів про створення у 2019 році 11 робочих місць для працевлаштування інвалідів та докази подання звіту форми №3-ПН не пізніше ніж через три робочі дні з дня відкриття вакансії у відповідності до вимог п. 5 Наказу №316, ні копій документів, доданих до відзиву, засвідчених у порядку, встановленому ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, відповідачем не було надано жодних доказів виконання підприємством у 2019р. нормативу щодо створення 11 робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про створення таких робочих місць центру зайнятості у спосіб та у порядку, встановленому вищенаведеним чинним законодавством.

За викладеного, суд приходить до висновку про наявність обгрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019р. щодо створення 11 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019р., виходячи із розрахунку: 11 робочих місць * 112786,53грн (середня річна заробітна плата штатного працівника) = 1240651,83 грн.

Згідно з ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази у справі у їх сукупності із нормами чинного законодавства, беручи до уваги те, що відповідачем у 2019 року не виконано нормативу щодо створення 11 робочих місць для працевлаштування інвалідів (відповідних доказів відповідачем не надано), суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1240651,83 грн., у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача у наведеній частині є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, в іншій частині позовних вимог, щодо не створення одного робочого місця для працевлаштування інвалідів слід відмовити, оскільки центром зайнятості підтверджено створення 1 робочого місця для працевлаштування інвалідів на підприємстві, згідно інформації центру зайнятості наявної у матеріалах справи (а.с. 58).

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обгрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019р. у розмірі 1240651,83 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки доказів понесення позивачем таких витрат суду не надано, відсутні і підстави для розподілу судових витрат в порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 28.12.2020р. по 31.12.2020р. включно, з 04.01.2021р. по 06.01.2021р. включно та з 11.01.2021р. по 16.01.2021р. включно у щорічній відпустці, повне судове рішення складається 18.01.2021р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Міський тролейбус" про стягнення 1353438,36 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Міський тролейбус" (50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Донецьке шосе, буд. 22, ) на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (49100, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 52, ) адміністративно-господарські санкції, за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019р. у розмірі 1240651,83 грн. (один мільйон двісті сорок тисяч шістсот п`ятдесят одна грн. 83 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Судові витрати не розподіляються відповідно до норм ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 18.01.2021р.

Суддя С.О. Конєва