Справа № 520/16460/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 р. №520/16460/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо заборгованості по невиплаченій пенсії у період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України провести виплату заборгованої пенсії ОСОБА_1 у сумі 4230 грн. 60 коп. з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області моральну шкоду у розмірі 50000 грн. (п`ятдесят тисяч грн.) на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та отримує пенсію. На підставі його заяви пенсійна справа позивача була взята на облік в управлінні пенсійного фонду з 18.08.2014. Позивач вважає, що відповідачем було безпідставно невиплачено пенсію за січень, лютий 2018 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

31.12.2020 відповідач надав відзив на позов до суду. Призупинення виплати пенсії позивачу пояснює посиланням на постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Виплату пенсії Позивача поновлено з 01.03.2018. Пенсію за період лютий 2018 року нараховано в сумі 2115,30 грн. Виплата пенсії за минулий час повинна була провадитись за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України.

Згідно наявної довідки в матеріалах справи складеної секретарем судового засідання, вбачається, що суддя Харківського окружного адміністративного суду Тітов О.М., перебував у щорічній відпустці з 31.12.2020 по 16.01.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 є пенсіонером відповідно до пенсійного посвідчення серія ААЄ № НОМЕР_1 і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, як отримувач пенсії за віком обчисленої згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18.08.2014 ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою про запит своєї пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України м. Луганська.

09.09.2014 до Управління надійшла електронна пенсійна справа позивача. Пенсійну справу взято на облік в Управлінні з 18.08.2014.

Виплата пенсії провадиться за даними отриманої електронної пенсійної справи на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.10.2014 № зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Після проведення інформаційного обміну електронними базами даних між управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради щодо оперативного отримання інформації про скасування довідки та зняття особи з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена з 01.02.2018.

20.03.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії.

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова №78 від 04.04.2018, було підтверджено факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Виплату пенсії Позивача поновлено з 01.03.2018. Пенсію за період лютий 2018 року нараховано в сумі 2115,30 грн.

Позивач зазначає, виплату пенсії йому було поновлено з 01.05.2018 року. В травні 2018 року було проведено виплату пенсії за травень 2018 року, а в червні 2018 року - за березень, квітень та червень. Пенсію за період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року станом на дату подання позовної заяви фактично не виплачено. Зазначене стало підставою звернення до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд приходить до наступних висновків.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані положеннями ст. 47 Закону №1058-IV, якою визначено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. №25-рп/2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Варто зазначити, що вищезазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відповідного рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймало, зворотнього відповідачем не доведено.

Підстав призупинення виплати пенсії позивачу відповідач не наводить.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі - Закон №1382-IV), реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у Постанові від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17).

Суд зазначає, що в п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

В будь-якому випадку, як свідчить аналіз положень Закону №1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Таким чином, відповідач не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст. 49 Закону України №1058-ІV з 01.02.2018 по 01.05.2018 призупинив виплату пенсії позивачу. Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження наявності рішення та законних підстав для припинення нарахування та виплати пенсії позивачу.

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова №78 від 04.04.2018, було підтверджено факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Виплату пенсії Позивача поновлено з 01.03.2018. Розмір пенсії позивача з 01.01.2018 становить 2115,30 грн.

В травні 2018 року було проведено виплату пенсії за травень 2018 року, а в червні 2018 року - за березень, квітень та червень 2018 року, що підтверджується довідкою про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії (а.с. 15).

Із зазначеної довідки вбачається, що за січень 2018 пенсія виплачена позивачу у розмірі 2215,30 грн. Пенсію за період лютий 2018 року нараховано в сумі 2115,30 грн.

Разом з тим, відповідачем без жодних правових підстав здійснювалось утримання пенсії за січень 2018 року з травня по вересень 2018 року по 423,06 грн. щомісяця, про що вказано у листі відповідача від 09.08.2018 №611/С-3 та довідці про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії (а.с. 15, 10).

Отже, пенсію за період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року позивачу фактично не виплачено.

Згідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 від 03 травня 2018 року (провадження №Пз/9901/20/18), залишеної без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати заборгованості по пенсії у період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України провести виплату заборгованої пенсії ОСОБА_1 у сумі 4230 грн. 60 коп. з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 та №1 від 27.02.2009, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього (відповідача) в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час розгляду даної справи позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем дій, які б були спрямовані на спричинення йому моральної та матеріальної шкоди, приниження його честі та людської гідності чи обмеження можливості у задоволені особистих соціальних потреб, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з підстав викладених вище.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.246, 257, 258, 263, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м.Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати заборгованості по пенсії у період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України провести виплату заборгованої пенсії ОСОБА_1 у сумі 4230 (чотири тисячі двісті тридцять) грн. 60 коп. з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Тітов