Справа № 420/8626/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8626/20
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23 липня 2020 року №102, про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, як дружині померлого ОСОБА_2 внаслідок травми та причини смерті, пов`язаної з виконанням обов`язків ним військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 , травма та причина смерті якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі, встановленому пунктом «а» ч. 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацом 2 пункту 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю її чоловіка, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби. Однак відповідачем протиправно відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, з посиланням на те, що смерть ОСОБА_2 настала понад один рік після звільнення з лав військової служби.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що підполковника ОСОБА_2 звільнено з військової служби наказом начальника Одеського вищого артилерійського командного училища та виключено зі списків особового складу училища 02.02.1991 року, а його смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто з моменту звільнення з військової служби і до моменту смерті ОСОБА_2 пройшло більш ніж 27 років, що перевищує встановлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №975 річний термін (365 днів), відсутні підстави для задоволення заяви позивача та призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що її чоловік ОСОБА_2 в період проходження військової служби отримав травму, внаслідок якої в наступному помер. Враховуючи, що на момент смерті чоловік позивача був колишнім військовослужбовцем, на неї, як на члена його сім`ї, розповсюджуються пільги та права, встановлені нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Норми зазначеного Закону містять положення, відповідно до яких ОСОБА_1 має право на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а тому допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

27 лютого 2004 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Наказом Головнокомандуючого Сухопутними військами від 19.11.1990 року №01089 полковника ОСОБА_2 , старшого викладача кафедри ракетно-артилерійського озброєння, звільнено у запас за віком (а.с.52).

Згідно довідки Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 11.06.2020 року № 3/27, ОСОБА_2 перебував на військовому обліку офіцерів запасу Київського районного військового комісаріату м.Одеси з 02.02.1991 року та виключений з військового обліку 31.12.1999 року у зв`язку із досягненням граничного віку (а.с.57).

Довідкою Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серії МСЕ №070749 від 18.05.2006 року ОСОБА_2 повторно встановлено другу групу інвалідності безстроково, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 73 років (а.с. 12).

Довідкою Одеської обласної МСЕК №2 від 01.02.2019 року та витягом з протоколу Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв №1 від 02.01.2019 року визначено, що травма та причина смерті позивача пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, позивач звернулась із заявою до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.07.2020 року №102 позивачу відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто понад один рік після звільнення останнього з військової служби. Крім того, у протоколі зазначено, що на час смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, а виплата грошової допомоги здійснюється виключно членам сімей померлих військовослужбовців, а не осіб звільнених з військової служби.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту звільнення ОСОБА_2 з військової служби і до моменту його смерті пройшло більш ніж 27 років, що перевищує встановлений Законом України №2011-ХІІ та Порядком № 975 річний термін, яким законодавець обумовлює наявність підстав для отримання одноразової грошової допомоги.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Питання одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві урегульоване нормами ст. 16 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті.

Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду по справі № 2240/2957/18 від 28.01.2020 року.

Законом України від 06.09.2018 року № 2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 13.10.2018 року внесені зміни, зокрема, в редакцію п. 1 ч. 2 ст. ст. 16 Закону № 2011-XII, яким п.1 цієї статті викладено у наступній редакції:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, з дати набрання чинності Законом України від 06.09.2018 року № 2522-VIII, тобто з 13.10.2018 року, законодавцем унормовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу Одеського вищого артилерійського командного училища ім.М.В.Фрунзе та звільнено в запас 02.02.1991 року, а його смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто з моменту звільнення з військової служби і до моменту смерті ОСОБА_2 пройшло більше ніж 27 років, що значно перевищує річний термін, встановлений п.1 ч.2 ст.16 Закону 2011-XII.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду, судова колегія вважає помилковою, адже обставини, які досліджувались в зазначених позивачем справах, виникли до внесення змін в п. 1 ч. 2 ст. ст. 16 Закону № 2011-XII Законом України від 06.09.2018 року № 2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 13.10.2018 року.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 14 вересня 2020 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко