Справа № 160/11440/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання Котляревська Г.С.,
представника позивача - Баркова С.Є.,
представника відповідача - Москалець Г.В.,
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит та валові витрати, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв`язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування податковий орган діяв не на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання, у зв`язку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
У судовому засіданні представники учасників справи підтримали правові позиції і надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що Товариство є юридичною особою приватного права, перебуває на податковому обліку в органах ДПС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на прибуток. З установчих документів позивача слідує, що останній здійснює діяльність пов`язану з виробництва коксу та коксопродуктів (КВЕД 19.10.).
На підставі відповідного наказу та направлень, посадовими особами відповідача у період з 26.11.2019 р. по 16.12.2019 р., проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Дніпровський проектно-будівельний центр» за вересень 2018 року, з ТОВ «Соларіс Оіл» за період березень, травень та червень 2019 року, з ТОВ «Укрмашпоставка» за квітень 2019 року.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 21.12.2019 р.№ 25/28-10-50-06-05393079, згідно із висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем у тому числі ст. 185, 198 ,201 Податкового кодексу України, у результаті чого останнім завищено залишок від`ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну сум 724171 грн.; п.44.1, статті 44, п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 114139 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по декларації з податку на прибуток за півріччя 2019 року на суму 3710922 грн.
За результатами розгляду заперечень Товариства, вищевказані висновки Акту податковим органом визнані об`єктивними і такими що відповідають нормам законодавства України, у зв`язку з чим відповідачем, 27.01.2020 року на підставі названого акту і встановлених порушень прийнято:
Підстави та порядок проведення перевірок позивачем не оскаржуються, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятими за наслідками перевірки податковими повідомленнями-рішеннями.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що предметом спору у цій справі є фінансово-господарські взаємовідносини позивача з контрагентами-постачальниками робіт (послуг) - ТОВ «Дніпровський проектно-будівельний центр» за вересень 2018 року, з ТОВ «Соларіс Оіл» за період березень, травень та червень 2019 року, з ТОВ «Укрмашпоставка» за квітень 2019 року, на підставі яких позивачем сформовано бухгалтерський облік у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо яких викладені податковим органом в акті перевірки від 21.12.2019 р.№ 25/28-10-50-06-05393079.
Дослідивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносини з вказаними контрагентами за період, який перевірявся, суд зазначає, зокрема про таке.
З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ТОВ «Дніпровський будівельно-проектний центр» (підрядник) укладено договір № 05-26/18 від 11.05.2018р., відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи на об`єктах Замовника (далі - роботи), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах цього Договору згідно з проектно-кошторисною документацією, графіку виконання робіт, Акту прийому-передачі виконаних робіт, інших документів передбачених цим договором. Перелік робіт, що виконуються за цим Договором, визначається Сторонами в Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Договору.
На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи долучено Акт приймання виконаних будівельних робіт № 5 від 12 вересня 2018 року; Підсумкова відомість ресурсів по Об`єкту -Капітальний ремонт башти гасіння № 4, інв. № 600; Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати до Акту № 5 від 12 вересня 2018 (КБ-3); Акт приймання виконаних будівельних робіт № 6 від 21 вересня 2018 року; Підсумкова відомість ресурсів по Об`єкту -Капітальний ремонт башти гасіння № 4, інв. № 600; Розрахунок загальновиробничих витрат до Акту КБ-2в 6 за вересень 2018 року на Капітальний ремонт башти гасіння № 4, інв. № 600; Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати до Акту № 6 від 21 вересня 2018 (КБ-3)
Розрахунки за отримані роботи (послуги) підтверджуються виписаними рахунками на оплату № 30 від 12 вересня 2018р., № 32 від 21 вересня 2018р. Оплату здійснено згідно із платіжних доручень № 2635 від 01.10.2018р., № 2723 від 16.10.2018р.
Крім того, між ПрАТ «ЮЖКОКС» та ТОВ «Соларіс Оіл» (продавець) укладено договір № 02- 62/19 від 18.02.2019р., відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати, а Покупець- прийняти і оплатити матеріали (далі-Ресурси) на умовах, передбачених цим Договором.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано Прибутковий ордер № 18, Видаткова накладна № 51 від 18.03.2019, товаро - транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) Р51, коригуюча накладна № 16 від 06.05.2019 до видаткової накладної № 51 від 18.03.2019 року, прибутковий ордер № 35, Видаткова накладна № 79 від 02.05.2019, товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р79 від 02.05.2019, акт прийому-передачі № 79 від 02.05.2019; Прибутковий ордер М 37, Видаткова накладна № 82 від 10.05.2019, Акт прийому передачі № 82 від 10.05.2019 товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р82 від 10.05.2019; Прибутковий ордер № 43, Видаткова накладна № 98 від 05.06.2019, товаро транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р98 від 05.06.2019 року; Прибутковий ордер № 48, Видаткова накладна №116 від 27.06.2019, Акт прийому - передачі № 116 від 27.06.2019, товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р116 від 27.06.2019; Прибутковий ордер № 47, Видаткова накладна № 117 від 27.06.2019, Акт прийому передачі № 117 від 27.06.2019, товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № Р117 від 27.06.2019; Прибутковий ордер № 49, Видаткова накладна № 118 від 27.06.2019, товаро- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № PH 8 від 27.06.2019, Aкт прийому-передачі №118 від 27.06.2019.
Окрім цього, у періоді, що підлягав перевірці Товариство мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Укрмашпоставка» (продавець) у рамках договору № 08-06/18 від 02.08.2018р., відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати, а Покупець - прийняти і оплатити матеріали (далі-Ресурси) на умовах, передбачених цим Договором.
Фактичне виконання умов договору підтверджується Прибутковим ордером № 230 та Видатковою накладною № PH - 0000013 від 12.04.2019 року. Оплату товару здійснено згідно із платіжного доручення № 971 від 04.05.2019 року.
Ставлячи під сумнів «товарність» вказаних операцій податковий орган посилається на аналіз даних ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій та встановлює, що підприємства здійснюють придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання, обсяги та властивості ТМЦ не відповідають матеріально-технічним та технологічним можливостям контрагентам позивача, що свідчить про безпідставне документування у частині перенесення до бухгалтерського обліку позивача операцій, які документально оформлені, але фактично не відбулися при декларуванні взаємовідносин із цими підприємствами.
Проте така позиція відповідача визначається судом необґрунтованою, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Крім тогшо, відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
З приводу позиції контролюючого органу щодо безоплатно отриманих товарів, суд вважає за необхідне зазначити те, що за визначенням пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги:
а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;
б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;
в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Під час розгляду справи не встановлено укладання позивачем договорів дарування, інших договорів, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості товарів, або отримання позивачем таких товарів без укладення таких договорів. Не встановлено і передання позивачу на зберігання товарів.
Натомість, під час розгляду справи судом встановлено факт сплати позивачем грошових коштів саме за поставлені товари та послуги.
Отже, факт реальності придбання позивачем товарів (послуг) за вказаними договорами, підтверджується вищенаведеними первинними документами, які розцінені судом як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.
Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій вище перелічені контрагенти позивача були зареєстровані в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичної особи та виступали правоздатними учасниками господарського обороту.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов`язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Крім того, у відповідності до ст. 71 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.
За наведених вище обставин у їх сукупності, суд не приймає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 21.12.2019 р.№ 25/28-10-50-06-05393079, щодо встановлених у ньому обставин, які свідчать про відсутність здійснення спірної господарської діяльності між зазначеними суб`єктами господарювання та позивачем.
Суд також зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару (робі) є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту та формування валових витрат в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.
Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов`язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу 3 ПКУ.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно з п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Податкового кодексу України.
Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов`язані з господарської діяльністю платника податків, та по операціях, що не містять ділової мети.
У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, правомірність формування платником податку фінансової звітності визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді бухгалтерський облік ввів на підставі первинних документів, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість і податку на прибуток складалася без відповідного підтвердження первинними документами.
Слід також відмітити, що відповідачем під час розгляду справи так і не підтверджено чому фінансова санкція за оскарженими рішеннями складала 50 %, ураховуючи, що таким діям передують обставини попереднього притягнення до відповідальності за ідентичних підстав.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства шляхом визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень відповідача.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 04.01.2021 року

Суддя Л.Є. Букіна