Справа № 500/2699/20
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2699/20

15 січня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Шаблій Ю.П., представника позивача - Василишина К.В., представника відповідача - Живчик В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2 від 02.07.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на законних підставах придбав транспортний засіб, призначений для використання у власній господарській діяльності, та маючи первинні документи, які видані та заповнені відповідно до вимог законодавства, обґрунтовано відніс суми у зв`язку з придбанням автомобіля, до податкового кредиту.

Позивач зазначає, що неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит по операціях з придбання (отриманням за договором лізингу) транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені статею 198 Податкового кодексу України та не позбавляє права такого платника податків на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

Відтак позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Ухвалою від 22.09.2020 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

Відповідач подав до суду 27.10.2020 відзив на позов, у якому зазначено, що не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем в порушення вимог п.198.3, пп. "г" 198.5 п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ за операцією з придбання легкового автомобіля Audi Q7 на суму ПДВ 303471,67 гривень.

Також зазначено, що платником не надано жодного первинного документа на підтвердження факту використання транспортного засоби з метою отримання доходів від підприємницької діяльності. Крім того, слід зазначити, що основним видом господарської діяльності платника є перевезення вантажів автомобільним транспортом, перевіркою не встановлено використання легкового автомобіля Audi Q7 ФОП ОСОБА_1 у його господарській діяльності.

За результатами перевірки, встановлено порушення позивачем вимог п. 198.3, пп. г) 198.5 ст. 198, пп. б п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за квітень 2020 року на 303472,00 грн.

Тому, на переконання відповідача податкове повідомлення-рішення № 2 від 02.07.2020 прийняте відповідно до вимог діючого законодавства і даний позов задоволенню не підлягає.

Позивач подав до суду 08.12.2020 відповідь на відзив, в якому зазначає, що згідно із наказу №0271203 від 12.03.2020 Audi Q7 3.0, 2020 року випуску введено суб`єктом господарювання в експлуатацію, про що також оформлено комісійний акт введення основних засобів №1/1203 згідно із наказом Міністерства фінансів України №818 від 13.09.2016 року.

На вказаний транспортний засіб згідно із наказом Міністерства фінансів України №818 від 13.09.2016 оформлено інвентарну карту №1/039 обліку об`єкта основних засобів, відповідно до якої станом на момент перевірки нараховувалась амортизація основного засобу Audi Q7 2020 року випуску.

Всі документи, подавались під час перевірки, однак не взяті до уваги контролюючим органом, мотивуючи виключно тим, що в силу ст. 325 Цивільного кодексу України безпідставно сформовано позивачем податковий кредит, оскільки автомобіль Audi Q7 3.0, 2020 року випуску не зареєстровано на фізичну особу-підприємця, а здійснено реєстрацію на фізичну особу.

Ухвалою суду від 17.12.2020 проголошеною в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та занесеної до протоколу судового засідання продовжено процесуальний строк розгляду справи на 1 місяць.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні з мотивів наведених у відзиві на адміністративний позов.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні вступне слово представника позивача та представника відповідача, показання свідка, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як випливає із матеріалів справи, відповідно до довідки Головного управління ДФС Тернопільській області від 15.03.2018, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Тернопільській ОДПІ, як суб`єкт господарської діяльності - фізична особа-підприємець з 03.08.2004, діяльність здійснює за загальною системою оподаткування, основний вид діяльності згідно КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт (аркуш справи 30).

Згідно із договору купівлі-продажу №699 від 11.03.2020, в ТОВ «Ніко-Захід Преміум» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було придбано автомобіль Audi Q7, 2020 року випуску - 1 шт., загальна вартість якого складає 1 820 830,00 грн, у т.ч. ПДВ - 303 471 грн, згідно податкової накладної № 75 від 06.03.2020.

Розрахунки за придбання здійснювались у безготівковій формі як попередня оплата. Сума податку на додану вартість згідно вказаної податкової накладної включена до складу податкового кредиту з ПДВ в декларації за квітень 2020 року в сумі 303 471,67 грн. (аркуш справи 22-24).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу легковий автомобіль Audi Q7 3.0, 2020 року під номером НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_1 як за фізичною особою 11.08.2020 (аркуш справи 25).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2020 року, за результатами якої оформлено акт від 16.06.2020 №417/19-00-33-02/ НОМЕР_2 та прийнято податкове повідомлення - рішення №2 від 02.07.2020.

За результатами вказаної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 198.3, пп.г) 198.5 п.198.5 ст.198 пп. б) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за квітень 2020 року на 303472,00 грн.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що придбаний транспортний засіб зареєстровано на фізичну особу, а тому, враховуючи вимоги ст.325 Цивільного кодексу України та Постанову Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", така обставина не дає можливості вважати майно, яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними фондами Фізичної особи - підприємця.

Позивач не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням та висновками податкового органу, звернувся з позовом до суду.

Визначаюсь щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За положеннями пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу (підпункт 14.1.18).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181).

Основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік) (підпункт 14.1.138).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок формування податкового кредиту як юридичними особами, так і фізичними особами, зареєстрованими платками ПДВ, врегульований нормами статті 198 ПК України.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

З матеріалів справи встановлено, що до податкового кредиту декларації з ПДВ за квітень 2020 року ФОП ОСОБА_1 включив суму ПДВ у розмірі 303471,67 грн, сплачену при придбанні легкового автомобіля Audi Q7 2020 року випуску, відповідно до договору купівлі-продажу від 11.03.2020 №699.

На виконання даного договору зазначений легковий автомобіль був переданий позивачу на підставі акта прийому-передачі від 11.03.2020.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу легковий автомобіль Audi Q7 2020 року під номером НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_1 як за фізичною особою 11.08.2020 (аркуш справи 25).

Придбання позивачем транспортного засобу підтверджено відповідними первинними документами, які видані та заповнені відповідно до вимог законодавства, про що не заперечував відповідач.

Суд зазначає, що Порядком №1388 встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Як вбачається з висновків акта перевірки, заперечень відповідача на адміністративний позов, контролюючий орган доводив суду, що визначальним фактором для формування податкового кредиту суб`єктами господарювання - фізичними особами, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при придбанні основних засобів є, як і для платників податку на додану вартість - юридичних осіб, взяття на облік такого майна в якості основних фондів та використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності за наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

При вирішення даної категорії справ Верховний Суд неодноразово зазначав про необхідність дослідження доказів, які є визначальними для правильного вирішення даної справи, а саме щодо порядку ведення обліку доходів та витрат, обліку основних фондів, нарахування амортизації, наявності правильного документального оформлення та підтвердження даних бухгалтерського обліку.

Крім того, визначальною обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платника ПДВ є подальше використання таких основних засобів в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Отже визначальним для правильного вирішення справи є встановлення обставини щодо придбання позивачем основних засобів, їх облік, здійснення амортизаційних відрахувань.

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, визначено, що основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Згідно з Інструкцією про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291, рахунок 10 «Основні засоби» призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансової оренди об`єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів, а також об`єктів інвестиційної нерухомості.

До основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів і послуг, надання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності та документальне підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Для юридичних осіб чи фізичних осіб - підприємців, які є платниками ПДВ, норми ПК України не передбачають будь-яких відмінностей при визначенні сум ПДВ, що підлягають включенню до податкового кредиту такого платника податку та бюджетному відшкодуванню.

Отже, право на податковий кредит у фізичної особи - підприємця, зареєстрованого платником ПДВ, по операції з придбання транспортних засобів, інших основних засобів виникає у разі, якщо такі транспортні засоби придбаваються для використання у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях, та за наявності належного документального підтвердження такого придбання. При цьому в подальшому таке використання повинне підтверджуватися документально.

Якщо товари/необоротні активи починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника ПДВ (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 ПК України), фізична особа - підприємець зобов`язаний нарахувати зобов`язання за такими активами.

Важливо також звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 51 ЦК України, - до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Це положення однаково відноситься до прав і до обов`язків фізичної особи-підприємця.

З матеріалів справи встановлено, що під час проведеної контролюючим органом перевірки СПД ОСОБА_1 не надав жодного документального підтвердження використання придбаного транспортного засобу в оподатковуваних операціях в межах своєї господарської діяльності (договори перевезення, заявки на надання послуг перевезення легковим автотранспортом, платіжних доручень та інших документів на підтвердження оплати позивачем послуг з перевезення автомобілем Audi Q7, товарно-транспортних накладних, наказів на відрядження, авансових звітів та інш.). Не надано позивачем також документів щодо відображення у бухгалтерському обліку придбаного транспортного засобу, документів щодо амортизації основних засобів і доказів того, чи така амортизація стосувалась придбаного транспортного засобу за наслідками придбання якого позивачем віднесено суми ПДВ до податкового кредиту (Книга обліку доходів і витрат (з нарахуванням амортизації на основні засоби), розрахунку амортизації основних засобів відповідно до вимог статей 144 - 146 ПК України, актів введення в експлуатацію основних засобів та їх списання, розрахунок амортизації до оборотно-сальдової відомості як і самої відомості.

Щодо долучених позивачем документів на підтвердження факту використання транспортного засобу з метою отримання доходу від підприємницької діяльності документів, а саме: наказу про закріплення автомобіля Audi Q7; подорожніх листів від 17,19,20 березня 2020 року (аркуш справи 26-29), акту введення в експлуатацію основних засобів; інвентарна картка обліку об`єкта основних засобів, суд не може вважати такі належними доказами обґрунтованості позиції позивача у розглядуваній справі з огляду на наступне.

Відповідно до приписів пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Враховуючи наведені обставини, прийшов до висновку, що позивач не подав належних, допустимих та достовірних доказів у судовому процесі на підтвердження факту використання автомобіля Audi Q7 у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях, що свідчить про протиправність віднесення суми ПДВ, сплаченої у вартості вказаного автомобіля, до складу податкового кредиту.

Більше того, суд зауважує, що даний автомобіль був придбаний 11.03.2020, а державна реєстрація проведена лише 11.08.2020, тому даний автомобіль не міг в правомірний спосіб використовуватися позивачем.

Крім того, суд зазначає, що у власності позивача наявні інші легкові автомобілі, а саме: Audi Q7 2014 року випуску та Nissan Murano 2006 року випуску, що спростовує твердження позивача про те, що лише один автомобіль Audi Q7 2020 року випуску використовується ним у господарській діяльності.

При цьому судом не приймається до уваги твердження представника позивача з приводу того, що автомобіль Audi Q7 2014 року випуску проданий ОСОБА_1 20 березня 2020 року, оскільки згідно п.2.3 Договору купівлі-продажу №2 від 20.11.2020 сплата за товар проводиться до 20.03.2021, а п.1.2. вищезазначеного договору визначено, що право власності на переданий покупцю товар зберігається за продавцем до повної оплати вартості товару.

Також, в судовому засіданні допитана в якості свідка - бухгалтер ОСОБА_2 , яка повідомила, що державна реєстрація автомобіля Audi Q7 2020 року випуску була проведена тільки в серпні 2020 року через те, що на території України був запроваджений карантин. Щодо відшкодування ПДВ за придбаний автомобіль зазначила, що оплата проводилась у безготівковій формі з рахунку ФОП ОСОБА_1 . Також свідок пояснила, що автомобіль Nissan Murano 2006 року випуску не використовується у господарській діяльності позивача.

Суд оцінює критично показання свідка, оскільки вони спростовуються зібраними в ході перевірки доказами.

Крім того, до суду позивачем не надано жодних із вище перелічених доказів ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів, в тому числі і автомобіля Audi Q7, які є визначальними при вирішенні даної категорії справ.

Наведені обставини фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 шляхом подання належних, допустимих та достовірних доказів у судовому процесі не спростовано.

Таким чином, суд вважає, що приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог законодавства, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

А відтак, доводи позивача про протиправність оскаржуваного акта індивідуальної дії є помилковими.

Така ж правова позиція у даній категорії справ неодноразово висловлена у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі №823/1274/16, від 23 вересня 2020 року у справі №807/812/16, від 16 жовтня 2020 року у справі №803/846/16.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Враховуючи встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість вчинених ним дій та прийняття спірного рішення.

За таких обставин, суд системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а відтак, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №50003302 від 02.07.2020, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 січня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, код ЄДРПОУ/РНОКПП 43142763);

Головуючий суддя Осташ А.В.