Справа № 200/10463/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 р. Справа№200/10463/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу за період з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року.

за участю

представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу за період з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 13.09.2013 року перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вказує на те, вона з 05.01.2011 року працювала на Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» на різних посадах та 22.09.2020 року звільнена з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Позивач зазначає, що з 01.07.2015 року ПрАТ «Азовзагальмаш» нараховувало їй заробітну плату, але не сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим період її роботи, за який не сплачено єдиний соціальний внесок, не зарахований до страхового стажу.

Позивач зазначає, що 15.09.2020 року вона звернулась до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.06.2015 року по 15.09.2020 року та перерахувати пенсію з урахуванням страхового стажу за цей період, однак листом № 472-1450-04/8-0580 від 23.09.2020 року управління відмовило у задоволенні вимог, оскільки за спірний період ПрАТ «Азовзагальмаш» не сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач вважає такі дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області протиправними та такими, що порушують її права на отримання пенсії у належному розмірі. Позивач вказує на те, що згідно чинного законодавства обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено ПрАТ «Азовзагальмаш», отже, вона не може нести відповідальність за неналежне виконання ПрАТ «Азовзагальмаш» обов`язків щодо сплати єдиного соціального внеску в належному розмірі та у встановлені строки. З огляду на це позивач вважає, що відмова відповідача щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року є незаконною, у зв`язку з чим просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09 грудня 2020 року Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулось до суду із клопотанням про продовження процесуальних строків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про продовження процесуальних строків, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 11 січня 2021 року.

30 грудня 2020 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

З 13.09.2013 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян», згідно якої просила надати довідку форми ОК-5, зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.06.2015 року по теперішній час.

23.09.2020 року управлінням надано обґрунтовану відповідь № 472-1450-04/8-0580 на звернення позивача. Відповідно до якого повідомлено, що для отримання довідки про інформацію, що міститься в системі персоніфікованого обліку та за перерахунком пенсії необхідно звернутися особисто з оригіналами документів, як це передбачено Порядком № 22-1. Відповідач вказує на те, що позивач із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Порядку № 22-1 та необхідним пакетом документів не звертався, у зв`язку з чим рішення про відмову в перерахунку пенсії не приймалось.

Стосовно перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу за період з 01.07.2015 року по 30.09.2020 року у період роботи ОСОБА_1 у ПАТ «Азовзагальмаш» відповідач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства основною умовою для призначення (перерахунку) пенсії є своєчасна сплата страхових внесків. Відповідно підприємством де працювала позивач згідно даних з реєстру персоніфікованого обліку страхові внески сплачені по 30.06.2015 року, тому підстав для зарахування періодів роботи ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 року по 30.09.2020 року відсутні.

Крім того, відповідач вказує на те, що вимога позивача про здійснення перерахунку пенсії є дискреційними повноваженнями управління, а отже суд не може втручатися в права Пенсійного фонду.

Враховуючи вищевикладені обставини відповідач вважає, що управління розглядаючи заяву позивача діяло у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Позивач та представник відповідача у судове засідання призначене на 11 січня 2021 року не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача також надав клопотання про проведення судового засідання без участі представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на те, що позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явились фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 7-8).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16.09.2013 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 57-58).

З 13.09.2013 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначена обставини не спростовується сторонами.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 від 31.08.1974 року встановлено, що позивач 05.01.2011 року прийнята на роботу до Відкритого акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в адміністративно - господарський відділ, гардеробником; 05.04.2011 року Відкрите акціонерне товариство «Азовзагальмаш» перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш»; 20.04.2016 року Публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» перейменоване в Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш»; 22.09.2020 року звільнена у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10).

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про зарахування періоду роботи до страхового стажу та проведення перерахунку розміру пенсійних виплат, відповідно до якої просила видати сформовану відносно неї довідку форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб), зарахувати до її страхового стажу період з 01.06.2015 року по теперішній час у ПрАТ «Азовзагальмаш», зробити перерахунок пенсії (а.с. 11).

Листом від 23.09.2020 року № 472-1450/Л-04/8-0580/20 Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило позивача про те, що з 13.09.2013 року їй призначено пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Станом на 17.09.2020 року підприємством ПАТ «Азовзагальмаш» внески сплачені по 30.06.2015 року, отже підстав для врахування до страхового стажу роботи періодів за які не сплачені страхові внески не має. Стосовно видачі довідки ОК-5 повідомлено, що згідно розділу ІІІ Постанови КМУ «Про затвердження положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування» № 10-1 від 18.06.2014 року застрахованій особі індивідуальні відомості надаються особисто при зверненні до органів Пенсійного фонду України при пред`явленні паспорту, довідки органу доходів і зборів про присвоєння реєстраційного номера, облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове соціальне страхування чи пенсійного посвідчення; представнику застрахованої особи - при пред`явленні документів, що посвідчують особу представника та її повноваження діяти від імені особи, яку він представляє, а також засвідчених копій документів, що дають змогу територіальному органу Пенсійного фонду України ідентифікувати застраховану особу (а.с. 12).

Позивач не погодившись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії з урахуванням страхового стажу за період з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058 для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Частиною 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Приписами частини 1 статті 44 Закону № 1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, визначено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п.4.1 розділу 4 Постанови ПФУ № 22-1 від 25 листопада 2005 року "Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно п. 4.3 розділу 4 вищевказаної Постанови, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З аналізу викладених вище положень, суд зазначає, що органи, які призначають пенсію зобов`язані прийняти заяву про перерахунок пенсії з відповідними документами та мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

При цьому, органом, який призначає пенсію, є відповідне Управління Пенсійного фонду України. Управління може прийняти певне рішення щодо перерахунку чи відмови у перерахунку пенсії лише після надходження відповідної заяви.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 15.09.2020 року звернулась до відповідача із заявою відповідно до якої просила зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року на ПрАТ «Азовзагальмаш» та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи на ПрАТ «Азовзагальмаш» з 01.06.2015 року по теперішній час (а.с. 11)

Суд зазначає, що вказана заява позивача була розглянута відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та роз`яснено позивачу про неможливість зарахування до страхового стажу періодів роботи на ПрАТ «Азовзагальмаш» через несплату підприємством єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 12).

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач з заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка до управління не звертався, отже фактично рішення про відмову у перерахунку пенсії відповідачем не приймалось.

Проте, суд вказує на те, що позивач звернувся до управління із заявою від 15 вересня 2020 року, відповідно до якої просив провести перерахунок пенсії з урахування страхового стажу з 01.06.2015 року по час звернення.

Відповідно у даних правовідносинах спірним є форма та зміст заяви, з якою позивач звернувся до Пенсійного органу з метою перерахунку пенсії.

Дослідивши заяву позивача від 11 липня 2019 року, суд дійшов висновку, що заява позивача відповідає вимогам Порядку № 22-1 та безпідставно не була розглянута відповідачем по суті та за результатами її розгляду не було прийнято відповідне рішення.

Суд зазначає, що зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, важливим є те, що до заяви позивачем було долучено ряд документів, які подаються при перерахунку пенсії.

Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року № 748/696/17.

Як встановлено судом, заява ОСОБА_1 розглянута у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», однак суд вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки заява позивача містить вимогу про перерахунок пенсії.

З огляду на те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 15 вересня 2020 року про зарахування періодів роботи з 01.06.2015 року по час звернення із заявою та перерахунок пенсії із врахуванням вказаних періодів, рішення про перерахунок пенсії або про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Порядку № 22-1 відповідачем не приймалось, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15 вересня 2020 року.

Стосовно посилання відповідача на неможливість зарахування до страхового стажу періодів роботи на Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» з 01.07.2015 року по 30.09.2020 року через несплату підприємством єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058 визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 цього Закону визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

У частині 9 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду;

Частинами 10, 12 статті 20 цього Закону передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 цього Закону визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ст. 113 Закону № 1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на ПрАТ «Азовзагальмаш», які здійснили нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання ПрАТ «Азовзагальмаш» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 31 жовтня 2019 року № 266/1994/17.

Згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (форми ОК-5) ОСОБА_1 встановлено, що в період з липня 2015 року по вересень 2020 року ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата, але не сплачувался ПрАТ «Азовзагальмаш» єдиний соціальний внесок, отже, позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працювала.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сам факт не зарахування сум єдиного соціального внеску, сплачених із заробітної плати позивача, на банківський рахунок Пенсійного фонду та Державної податкової служби, про що стверджує відповідач, за відсутності вини позивача, не є підставою для відмови у зарахуванні йому страхового стажу за вищевказані періоди. Крім того, оскільки із заробітної плати позивача щомісячно перераховувалися суми єдиного соціального внеску, а отже позивач не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів.

Враховуючи положення частини 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд приходить висновку, що Маріупольськеоб`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не правомірно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» з 01 липня 2015 року по 15 вересня 2020 року.

Стосовно вимоги позивача здійснити їй перерахунок пенсії з урахуванням до страхового стажу періоду роботи на підприємстві Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» з 01 листопада 2015 року по 15 вересня 2020 року, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, правовідносини щодо призначення, перерахунку пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов`язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за органом виконавчої влади, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши орган виконавчої влади дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу певну свободу розсуду при прийнятті рішення.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта на користь позивача, окрім випадків, коли для прийняття такого рішення виконані всі умови, визначені законом.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

У зв`язку з наведеним, суд вважає, а також враховуючи те, що заява позивача від 15 вересня 2020 року не була розглянута відповідачем як заява про перерахунок пенсії, суд вважає що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 вересня 2020 року про зарахування періоду роботи до страхового стажу та проведення перерахунку розміру пенсійних виплат з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не прийняття рішення про перерахунок пенсії або про відмову у перерахунку пенсії за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 15 вересня 2020 року про зарахування періоду роботи до страхового стажу та проведення перерахунку розміру пенсійних виплат, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 вересня 2020 року про зарахування періоду роботи до страхового стажу та проведення перерахунку розміру пенсійних виплат із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» з 01 липня 2015 року по 15 вересня 2020 року з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року відстрочено сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що підставою звернення позивача до суду стали протиправні дії відповідача, суд приходить висновку про стягнення на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу за період з 01.07.2015 року по 15.09.2020 року - задовольнити частково.

Визнати протиправними дій відповідача щодо не прийняття рішення про перерахунок пенсії або про відмову у перерахунку пенсії за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 15 вересня 2020 року про зарахування періоду роботи до страхового стажу та проведення перерахунку розміру пенсійних виплат.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 вересня 2020 року про зарахування періоду роботи до страхового стажу та проведення перерахунку розміру пенсійних виплат із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» з 01 липня 2015 року по 15 вересня 2020 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27) на користь на користь Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частина проголошена у судовому засіданні 11 січня 2021 року без участі сторін.

Повний текст рішення складено та підписано 16 січня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська