Справа № 520/14042/2020
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків

18 січня 2021 р. № 520/14042/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Полях Н.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168), ІНФОРМАЦІЯ_1 (, вул. Коцарська, буд. 56, м. Харків, 61052) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання вищевказаної Комісії від 20 серпня 2020 року № 120, пункт 10, затверджене Міністром оборони України 20 серпня 2020 року, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням з 03 червня 2009 року (первинно) - 09 липня 2012 року (постійно) інвалідності другої групи, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби і виконанням інтернаціонального обов`язку;

- визнати протиправної бездіяльність Міністерства оборони України в особі відповідних підрозділів, щодо організації керівництва та контролю за роботою відділу соціального забезпечення Харківського обласного військового комісаріату по організації роботи з роз`яснення законодавства з питань соціального забезпечення;

- визнати протиправної бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо роз`яснення позивачу положень законодавства з питань соціального забезпечення, у тому числі щодо права на виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням з 03 червня 2009 року інвалідності другої групи, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби і виконання інтернаціонального обов`язку , відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" в розмірі 24-місячного грошового забезпечення, розмір якого визначити за останньою посадою, яку він займав на день звільнення, станом на день встановлення йому інвалідності другої групи 03 червня 2009 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 обчислити розмір грошового забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги за останньою посадою, яку ОСОБА_1 займав на день звільнення, станом на день встановлення йому інвалідності другої групи 03 червня 2009 року з обов`язковим врахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення відповідно до пункту 2 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачами порушено права позивача та гарантії держави на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачена Законом України №2011-ХІІ, у зв`язку з встановленням позивачу інвалідності другої групи. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач Міністерства оборони України надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що абзацем 2 п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. У даній справі, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 05.06.2020 р. із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності при повторному огляді з 03.08.2009 р. Тобто, поза межами строку, передбаченому законодавством. Наголосив, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний строк, після первинного встановлення інвалідності, визначений ч. 4 ст. 16-3 Закону України №2011-ХІІ, що в свою чергу підтверджує правомірність рішення комісії Міноборони про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Зазначена правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №806/2187/18. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється. Також, зазначив, що нормативно-правовими актами не передбачено обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 проводити нарахування забезпечення для обчислення розміру одноразової грошової допомоги. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач вказав на необґрунтованість правової позиції відповідачів, а також на неоднозначності правових позицій Верховного Суду. На підставі вищевикладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Керуючись приписами ст.ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Зазначена справа розглянута пізніше, оскільки довідкою від 18.01.2021 р. по справі 520/14042/2020 підтверджено, що суддя Полях Н.А. в період з 28.12.2020 р. по 17.01.2021р. перебувала у щорічній відпустці.

Суд наголошує, що відповідно до приписів ч. 6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 18.08.2005 року та отримував пенсію за вислугу років, а з 21.12.2005 року по 01.01.2018 року отримує пенсію по інвалідності у розмірі 90% від відповідної суми грошового забезпечення, а з 01.01.2018 року у розмірі 70% призначеному відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Вислуга років позивача на військовій службі становить 34 роки (пенсійна справа ФХ-113854).

Позивач є ветераном військової служби, учасником бойових дій, інвалідом війни 2 групи.

Позивач був звільнений в запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу, у званні підполковника з посади начальника 2 відділення Київського районного військового комісаріату м. Харкова наказом заступника Міністра оборони України № 24 від 25.07.2005 року.

ОСОБА_1 21.12.2005 року Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією була встановлена інвалідність ІІІ групи (захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби і інтернаціонального обов`язку), що підтверджується випискою з акту огляду у МСЕК до довідки серії ХАР №019453.

У період з 21.12.2005 року по 09.07.2012 року позивач постійно проходив лікування, а також огляди МСЕК. При проведенні оглядів МСЕК інвалідність ІІІ групи була продовжена.

Обласною медико-санітарною експертизою Харкова 03.06.2009 року і 09.07.2012 року позивачу була встановлена інвалідність ІІ групи, (захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби і інтернаціонального обов`язку), що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК до довідки серії відповідно ХАР-08 №014188 та 10ААБ №161766.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із вимогою виплатити одноразову грошову допомогу позивачу у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності.

Листом від 07.09.2020 р. позивачу було повідомлено, що Комісією Міністерства оборони України було прийнято рішення про відмову підполковнику в запасі ОСОБА_1 у призначення одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із такими діями суб`єкта владних повноважень, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із зазначеним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Суд з приводу спірних відносин зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" статтею 16-3 (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04 липня 2012 року №5040-VI).

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №975.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент встановлення первинно позивачу третьої групи інвалідності) та абзацу 1 зазначеного пункту (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності вважається підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені, починаючи з 01 січня 2014 року.

Згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.

У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (набрав чинності з 01 січня 2017 року) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду, яка прийнята у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19.

Судова палата у вказаній справі відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа №295/3091/17), 21 червня 2018 року (справа № 760/11440/17), 30 вересня 2019 року (справа №825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).

Суд зазначає, що, позивач звернувся до Харківського обласного військового комісаріату 05.06.2020 р. із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності при повторному огляді з 03.06.2009 р. Тобто, поза межами строку, передбаченому законодавством.

Таким чином, зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний строк, після первинного встановлення інвалідності, визначений ч. 4 ст. 16-3 Закону України №2011-ХІІ, що в свою чергу підтверджує правомірність рішення комісії Міноборони про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Зазначена правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №806/2187/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання вищевказаної Комісії від 20 серпня 2020 року № 120, пункт 10, затверджене Міністром оборони України 20 серпня 2020 року, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням з 03 червня 2009 року (первинно) - 09 липня 2012 року (постійно) інвалідності другої групи, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби і виконанням інтернаціонального обов`язку є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог визнати протиправної бездіяльність Міністерства оборони України в особі відповідних підрозділів, щодо організації керівництва та контролю за роботою відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 по організації роботи з роз`яснення законодавства з питань соціального забезпечення та визнати протиправної бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо роз`яснення позивачу положень законодавства з питань соціального забезпечення, у тому числі щодо права на виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності, суд наголошує, що нормативно-правовими актами не передбачено право у Харківського обласного військового комісаріату тлумачити законодавство України, а отже зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо вимог зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням з 03 червня 2009 року інвалідності другої групи, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби і виконання інтернаціонального обов`язку , відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" в розмірі 24-місячного грошового забезпечення, розмір якого визначити за останньою посадою, яку він займав на день звільнення, станом на день встановлення йому інвалідності другої групи 03 червня 2009 року та зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат обчислити розмір грошового забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги за останньою посадою, яку ОСОБА_1 займав на день звільнення, станом на день встановлення йому інвалідності другої групи 03 червня 2009 року з обов`язковим врахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення відповідно до пункту 2 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, суд наголошує, що вони є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень надав до суду достатні, беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і довів правомірності його дій щодо винесення спірного рішення.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат на підставі ст.139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючисьст.ст. 8, 9, 10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262,278, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168), Харківського обласного військового комісаріату (, вул. Коцарська, буд. 56, м. Харків, 61052) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 січня 2021 року.

Суддя Н.А. Полях