Справа № 620/2325/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2325/20 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення: (Форма "Ф") № 10321-17, прийняте 05 червня 2015 року Державною податковою інспекцією у Ріпкинському районі Головного управління ДФС у Чернігівській області в сумі 9044,06 грн; (Форма "Ф") № 2465-12, прийняте 27 червня 2016 року Чернігівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області в сумі 16265,82 грн; (Форма "Ф") № 1773-0000, прийняте 10 травня 2017 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 15235,65 грн; (Форма "Ф") № -2522, прийняте 24 травня 2018 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 13249,57 грн; (Форма "Ф") № -2522, прийняте 02 липня 2019 року Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в сумі 13249,57 грн; (Форма "Ф") № -2522, прийняте 30 квітня 2020 року Головним управлінням ДПС у Чернігівській області в сумі 13249,57 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2009 між ОСОБА_1 (орендар) та Ріпкинською районною державною адміністрацією (орендодавець) укладено Договір оренди землі, згідно пунктів 1, 2, 3, 8 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Сиберізької сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,7 га у тому числі 3,7 га - під господарськими будівлями і дворами за рахунок несільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення (господарський двір) Сиберізької сільської ради. На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля "силосна траншея", позначена "А", загальною площею 672,5 кв.м., стан будівлі незадовільний, а також інші об`єкти інфраструктури: відсутні. Договір укладено на 49 (сорок дев`ять) років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою) (а.с. 6-7).

23.04.2015 між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) укладено Договір дарування нерухомого майна, згідно пунктів 1, 2, 3 якого дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваному належне йому нерухоме майно - об`єкт нерухомості "силосна траншея", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надалі - предмет, договору. Предмет договору розташований на земельній ділянці площею 3,7000 га, кадастровий номер :07:006:0003, яка надана в оренду на 49 (сорок дев`яті) років, тобто до 24 червня 2058 року, на підставі договору оренди землі укладеного 24 червня 2009 року між Ріпкинською районною державною адміністрацією та дарувальником. Відповідно до правовстановлюючого документу предмет договору має загальної площі 672,5 кв.м; силосна траншея, А, 672,5 кв.м. Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом 23.04.2015 (а.с. 8).

Реєстрація права приватної власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомості "силосна траншея", розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору дарування нерухомого майна від 23.04.2015 № 2066 підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2015 № 36704314 (а.с. 9).

Водночас, відповідачем на ім`я позивача згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України сформовані податкові повідомлення-рішення, згідно яких визначено суму податкових зобов`язань за платежем: орендна плата з фізичних осіб:

від 05.06.2015 № 10321-17 - 9044,06 грн (а.с. 12);

від 27.06.2016 № 2465-12 за податковий період 2016 рік - 16265,82 грн (а.с. 13);

від 10.05.2017 № 1773-0000 за податковий період 2017 рік - 15235,65 грн (а.с. 14);

від 24.05.2018 № 32470-1303-2522 за податковий період 2018 рік - 13249,57 грн (а.с. 15);

від 02.07.2019 № -2522 за податковий період 2019 рік - 13249,57 грн (а.с. 16);

від 30.04.2020 № -2522 за податковий період 2020 рік - 13249,57 грн (а.с. 17).

Не погоджуючись із вказаним податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся із позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Статтею 285 ПК України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до положень статті 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За змістом частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17, від 27.02.2019 у справі № 913/661/17.

При цьому Верховний Суд зазначає, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.04.2015 між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) укладено Договір дарування нерухомого майна - об`єкта нерухомості "силосна траншея", загальною площею 672,5 кв. м., що знаходиться на земельній ділянці, яка на підставі Договору оренди землі від 24.06.2009 була надана позивачу Ріпкинською районною державною адміністрацією в строкове платне користування (а.с. 6-7). Договір дарування нерухомого майна посвідчено приватним нотаріусом 23.04.2015 (а.с. 8). Запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначений об`єкт нерухомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено 23.04.2015 (а.с. 9).

Враховуючи зазначене вище, платником земельного податку за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,7000 га, з моменту переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на ній, є не позивач, а інша особа, яка набула на нього право власності.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк