Справа № 240/14231/20
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Шимоновича Р.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про стягнення середнього заробітку,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:
- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях як правонаступника майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 14 лютого 2020 року до моменту винесення рішення у цій справі;
- допустити негайне виконання рішення суду.
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що наказом Регіонального ФДМУ по Житомирській області від 07.08.2019 року №35-к позивач звільнена з посади начальника відділу оренди державного майна Регіонального ФДМУ по Житомирській області. Не погодившись з вказаним наказом, звернулася до суду за захистом своїх прав. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року, позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ РВ ФДМУ по Житомирській області від 07.08.2019 №35-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу оренди державного майна на підставі пункту 1 частини 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу"; зобов`язано РВ ФДМУ по Житомирській області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державного майна; стягнуто з РВ ФДМУ по Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2019 року по день ухвалення судового рішення - 13 лютого 2020 року у розмірі 82 723 грн. 88 коп.; у решті позовних вимог ОСОБА_1 судом було відмовлено. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 вказане рішення залишено без змін.
Однак, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській областях рішення суду не виконано: ОСОБА_1 не поновлено на посаді, середній заробіток за час вимушеного прогулу не виплачено та не стягнуто у примусовому порядку. Вважає, що наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення з останнього середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. призначено відкрите судове засідання на 28.10.2020 року.
У судовому засіданні, 28.10.2020 року, позивач просив задовольнити позовні вимоги, з підстав, наведених у позовній заяві.
Представник відповідача наполягав на тому, що позовні вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.
Протокольною ухвалою суду від 28.10.2020 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
Дослідивши зміст спірних правовідносин, переглянувши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 працювала у Регіональному відділені Фонду державного майна з 19 червня 1995 року на посаді провідного спеціаліста, а з 02.02.2004 року по день звільнення на посаді начальника відділу оренди державного майна, що підтверджено копією трудової книжки.
У зв`язку з реорганізацією шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області та утворення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях як юридичної особи публічного права, що розташоване у м. Рівне, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 11.04.2019 року №363 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України», враховуючи припинення юридичної особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, попереджено про наступне скорочення посади начальника відділу оренди державного манна Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, яку ОСОБА_1 займає.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області від 07.08.2019 №35-К «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п.1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу оренди державного майна Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області з 07 серпня 2019 року.
Позивач, не погодившись з прийнятим наказом від 07.08.2019 №35-К, звернулася до суду з позовом.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року, позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ РВ ФДМУ по Житомирській області від 07.08.2019 №35-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу оренди державного майна на підставі пункту 1 частини 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу"; зобов`язано РВ ФДМУ по Житомирській області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державного майна; стягнуто з РВ ФДМУ по Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2019 року по день ухвалення судового рішення - 13 лютого 2020 року у розмірі 82 723 грн. 88 коп.; у решті позовних вимог ОСОБА_1 судом було відмовлено.

Відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін та набрало законної сили.

19.02.2020 року позивач звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про примусове виконання рішення.

14.07.2020 року у зв`язку із невиконанням РВ ФДМУ по Житомирській області рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року у справі №240/10405/19 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено на адресу суду Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області повідомлення про обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, з відповідними заявами від 19.02.2020 року та від 24.02.2020 року щодо виконання рішення суду позивач зверталась до РВ ФДМУ по Житомирській області.

Проте, Регіональним відділенням ФДМУ по Житомирській області рішення суду не було виконано: ОСОБА_1 не поновлено на посаді, середній заробіток за час вимушеного прогулу їй не виплачено та відповідно не стягнуто у примусовому порядку.

Не погоджуючись з бездіяльність відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Як частиною першою статті 94 КЗпП України, так і частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Відповідно дост. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, норма ст.236 КЗпП України передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно.

Як вже зазначалось, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 по справі №240/10405/19 зобов`язано РВ ФДМУ по Житомирській області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу оренди державного майна; стягнуто з РВ ФДМУ по Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2019 року по день ухвалення судового рішення - 13 лютого 2020 року у розмірі 82 723 грн. 88 коп.

На момент вирішення вказаної справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі після проголошення судового рішення у справі №240/10405/19 видано не було, а тому, у позивача виникло право на звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

З огляду на те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях є правонаступником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, з якої була звільнена позивачка, а отже на нього покладено усі права та зобов`язання реорганізованого органу, в тому числі і з відшкодування усіх витрат, пов`язаних з незаконним звільненням працівника.

Посилання відповідача на припинення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, на звернення до суду з клопотанням про роз`яснення судового рішення, як на підстави відмови у задоволенні позову, є безпідставними.

Щодо дати з якої слід стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення, суд зазначає, що оскільки рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 по справі №240/10405/19 набрало законної сили 04.08.2020 року, тому саме з цієї дати слід стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення до моменту винесення рішення у цій справі.

Що стосується вимоги допустити рішення до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на те, що суд при вирішенні даного спору не приймав рішення про стягнення присуджених сум, відсутні підстави для звернення даного рішення до негайного виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фонд державного майна України, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності невиплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Виходячи з положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.77, 139, 241-246, 250, 255, 370, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (вул. 16 липня, м. Рівне, 33028, ) про стягнення середнього заробітку, - задовольнити частково.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях як правонаступника майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 04 серпня 2020 року до моменту винесення рішення у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 січня 2021 року.

Суддя Р.М.Шимонович