Справа № 620/5511/20
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/5511/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Тихоненко О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не припинення (не розірвання) контракту про проходження військової служби на підставі пункту г пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу згідно поданого рапорту від 12.11.2020 та зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби з позивачем згідно поданого рапорту від 12.11.2020.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 11.07.2017 проходить військову службу в Національній гвардії України, а саме: військовій частині НОМЕР_1 . 12.11.2020 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії за сімейними обставинами на підтвердження яких додав рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2020, яким шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано та від 16.04.2020, яким визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем. Позивач вважає, що посилання відповідача на відсутність підстав для припинення контракту про проходження військової служби є протиправними, оскільки, подаючи рапорт відповідачу про звільнення з військової служби у запас Збройних Сил України на підставі пп. ґ п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, він реалізував своє право на дострокове припинення (розірвання) контракту за сімейними обставинами. Відтак, вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позов, в якому останній заперечує проти його задоволення з підстав того, що для розірвання контракту на підставі застосування пп. ґ п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу повинні бути забезпечені 4 вимоги одночасно: 1) військовослужбовець не повинен перебувати у шлюбі, 2) дитина повинна бути неповнолітньою, 3) дитина повинна проживати разом з військовослужбовцем, 4) повинна бути відсутність другого з батьків дитини. В рішенні Деснянського районного суду міста Чернігова від 17.01.2020 по справі №750/17/2020 зазначено, що шлюб між позивачем та його дружиною розірвано, а рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 16.04.2020 по справі № 750/946/2020 місце проживання їхньої дитини визначено з позивачем. Разом з тим, колишня дружина, яка є матір`ю для дитини, не позбавлена батьківських прав та має всі права щодо її виховання. Тобто розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини у відповідності до Сімейного кодексу України не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій останній підтримав позицію, викладену в позовній заяві.

18.12.2020 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Національній гвардії України, а саме військовій частині НОМЕР_1 . Контракт про проходження служби укладений 11.07.2017 строком на 5 років (а.с.6).

12.11.2020 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив припинити (розірвати) контракт про проходження громадянином України військової служби у Національній гвардії України від 11.07.2017 та звільнити його з військової служби за сімейними обставинами у порядку, передбаченому Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». На підтвердження сімейних обставин, які виникли, позивачем до рапорту додано копії рішень Деснянського районного суду м. Чернігова, а саме: від 17.01.2020 по справі № 750/17/20 про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 та від 16.04.2020 по справі № 750/946/20 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем, з відмітками про набрання рішеннями законної сили (а.с.37).

Вважаючи, що відповідач діє в порушенням вимог Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, дію якого поширено на військовослужбовців Національної гвардії України, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Змістом спірних правовідносин є протиправна бездіяльність відповідача припинити (розірвати) контракт з позивачем про проходження військової служби в Національній гвардії України на підставі пп. ґ п.2 ч.5 ст.26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу, з наступними змінами та доповненнями.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує з Указу Президента України № 303 від 17.03.2004 Про часткову мобілізацію в Україні діє особливий період.

Відповідно до пп. ґ п.2 ч.5 ст.26 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу, з наступними змінами та доповненнями, (далі - Закон № 2232-XII) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) контракт припиняється (розривається) у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).

Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (пп.2 п.35 Положення №1153/2008).

Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 року затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з вищезгаданим переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

На підтвердження виниклої у позивача сімейної обставини, останнім надано відповідачу рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, з відмітками про набрання законної сили, а саме: від 17.01.2020 по справі № 750/17/20, з якого вбачається, що шлюб між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_2 розірваний, від 16.04.2020 по справі № 750/946/20, з якого вбачається, що місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з батьком, тобто з позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

В силу положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню, а тому факт того, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину є доведеним та доказуванню не підлягає.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

У постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що правовий статус поняття одинокого батька не врегульований законодавством, вбачається можливим застосовування аналогії поняття одинокої матері, тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу одинока матір, одинокий батько, необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

На даний час дитина позивача ОСОБА_3 навчається у 8 класі Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів інформаційно-технологічний ліцей № 16», що підтверджується довідкою № 4 від 23.01.2020 та фактично проживає з позивачем, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 11.02.2020 (а.с.5, 14).

Факт відсутності участі матері у вихованні дитини підтверджує довідка з місця навчання дитини від 23.01.2020 № 4, в якій зазначено, що батько бере участь у вихованні дитини, відвідує ліцей, спілкується з вчителями, цікавиться навчальними справами сина (а.с.14).

З аналізу вищенаведеного вбачається, що підпунктом ґ пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та підпунктом 2 пункту 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 законодавець передбачив можливість припинення (розірвання) контракту за сімейними обставинами коли військовослужбовець, який не перебуває у шлюбі та без матері виховує дитину віком до 18 років, що з ним проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі в розмірі 1000,00 грн надано суду: договір про надання юридичної допомоги від 12.11.2020; ордер серії ЧН № 107855; попередній (орієнтовний) розрахунок гонорару за вказаним договором; акт виконаних робіт до договору; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом до договору та квитанція № 831589 від 12.11.2020 про сплату 1000,00 грн (а.с.17-19, 39-42).

Таким чином, оскільки понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені документально та знайшли своє відображення в матеріалах судової справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17, які в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Також за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не припинення (не розірвання) контракту про проходження військової служби на підставі підпункту ґ пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу згідно поданого ОСОБА_1 рапорту від 12.11.2020.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби з ОСОБА_1 згідно поданого рапорту від 12.11.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складено 18 січня 2021 року.

Суддя О.М. Тихоненко