Справа № 640/28586/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Київ №640/28586/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Національне антикорупційне бюро України (вул. Василя Сурикова, 3, м. Київ, 03035, ідентифікаційний код 39751280) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни (м. Київ, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича (м. Київ, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), в якому просить суд:

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №63385788;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. від 22.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №63385788;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 63385702;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділ) примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 22.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 63385702.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. прийнято постанови про відкриття виконавчих проваджень №63385788 та №63385702 на підставі наказу Господарського суду м. Києва від 27.07.2020 №910/1346/19, а також постанови про стягнення виконавчого збору та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Разом з тим, рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2020 набрало законної сили 30.06.2020, кінцевий строк для пред`явлення виконавчого документа у цій справі завершується 30.09.2020, однак, наказ Господарського суду м. Києва від 27.07.2020 № 910/1346/ був пред`явлений Службою безпеки України лише 22.10.2020, тобто після спливу строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження». Отже у разі незаконності постанов про відкриття виконавчого провадження, відсутня обставина, яка свідчить початок примусового виконання рішення суду і необхідна для стягнення виконавчого збору. Відповідно постанови державних виконавців, прийняті у межах виконавчих проваджень № 63385788 та № 63385702, зокрема, постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, також є незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 22.10.2020 на адресу відповідача надійшла заява Служби безпеки України про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання 2 Наказів по справі №910/1346/19 від 27.07.2020, виданих Господарським судом м. Києва. Так, в наказах Господарського суду м Києва по справі №910/1346/!9 від 27.07.2020 зазначено, що «Наказ дійсний для пред`явлення до виконання до 30.06.20223», тому в даному випадку у державного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Позивачем було надано суду клопотання про долучення документів, в якому зазначено, що ухвалами Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі №910/1346/20 задоволено скарги Національного бюро, визнано неправомірними та скасовано постанови про відкриття виконавчих проваджень від 22.10.2020 №63385702 та №63385788.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2021 замінено первісних відповідачів по справі на належного - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 частково задоволено позов Служби безпеки України до Національного антикорупційного бюро України про спростування недостовірної інформації, а саме:

- визнано недостовірною інформацію такого змісту:

«одна з цих операцій стосувалася фіксації «кришування» грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України...»;

- зобов`язано Національне бюро спростувати вказану недостовірну інформацію про Службу безпеки України у спосіб найбільш подібний д ) способу її поширення - шляхом повідомлення Директором Національного бюро на офіційному публічному заході (зокрема, брифінгу) про недостовірність поширеної інформації, із запрошенням представників ЗМІ;

- зобов`язано Національне бюро в письмовому вигляді повідомити Комітет Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції та членів цього Комітету - народних депутатів України, які були присутні на йог засіданні 03.10.2018, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про недостовірність вказаної інформації про Службу безпеки України, поширеної Директором Національного бюро.

- у решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2023 апеляційну скаргу Національного бюро залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 залишено без змін.

27.07.2020 Господарським судом м. Києва видано Службі безпеці України видано виконавчий документ - наказ від 27.07.2020 № 910/1346/19.

22.10.2020 Службою безпеки України подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву про примусове виконання.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63385788 на підставі наказу Господарського суду м. Києва від 27.07.2020 № 910/1346/19, а також постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Також головним державним виконавцем Яковенко В.А. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63385702 на підставі наказу Господарського суду м. Києва від 27.07.2020 № 910/1346/19, а також постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Позивач, не погоджуючись з постановами державного виконавця від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №63385788 та №63385702, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, з наведених приписів законодавства вбачається, що виконавче провадження розпочинається з моменту прийняття виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, всі наступні дії державного виконавця, зокрема, щодо прийняття постанов про стягнення виконавчого збору чи про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження вчиняються в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі відповідної постанови.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, ухвалами Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі №910/1346/20 задоволено скарги Національного бюро, визнано неправомірними та скасовано постанови про відкриття виконавчих проваджень від 22.10.2020 №63385702 та №63385788.

Таким чином, постанови про відкриття виконавчих проваджень, в межах яких було прийнято оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та мінімальних втрат виконавчого провадження, наразі є скасованими рішенням суду, а тому такі виконавчі провадження наразі відсутні.

Як зазначено вище, саме під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії, натомість, враховуючи обставини щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень №63385702 та №63385788, винесені в їх межах постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та виконавчого збору не можуть вважатися правомірними, та внаслідок цього, теж підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала

В даному випадку підстави для розподілу судових витрат відсуни, оскільки обидві сторони по справі є суб`єктами владних повноважень.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Національного антикорупційного бюро України (вул. Василя Сурикова, 3, м. Київ, 03035, ідентифікаційний код 39751280) - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №63385788.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №63385788.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 63385702.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 63385702.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа