Справа № 200/9745/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 р. Справа№200/9745/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судовго засідання Серих М.Ю. розглянувши за правими загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

про: визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно, зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно з урахуванням індексації, визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження, визначеного ст. 29 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік, зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, та виплатити недоотриману її частину.

за участю

представників сторін

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно, зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно з урахуванням індексації, визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження, визначеного ст. 29 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік, зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, та виплатити недоотриману її частину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Указом Президента України від 25.07.2013 № 391/2013 її призначено суддею Авдіївського міського суду Донецької області. Наказом голови Авдіївського міського суду Донецької області від 19.09.2013 № 18-К, зараховано до складу цього суду та встановлено виплату щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу за наявності стажу роботи до п`яти років на цій посаді починаючи з 19.09.2013 р. Указом Президента України від 14.02.2015 № 83/2015 позивача було переведено на посаду судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, та наказом голови від 23.02.2015 № 18-особовий склад зараховано до складу зазначеного суду. Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.02.2015 № 18-ос «Про матеріальне забезпечення судді ОСОБА_1 » встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису та щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу за стаж роботи до 5 років. З 28.03.2015 по 14.09.2016 р. відповідачем протиправно було припинено нарахування та виплату доплати за вислугу років в розмірі 15% посадового окладу за стаж роботи до 5-ти років, чим допущено протиправну бездіяльність. На звернення позивача про нарахування та виплату недоотриманої доплати за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу зав стаж роботи до 5-ти років, відповідачем надана відповідь про відсутність підстав для проведення перерахунку. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу за стаж роботи до 5 років за період з 28.03.2015 р. по 14.09.2016 р.

Крім того позивач зазначає, що в період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. відповідачем протиправно було допущено обмеження виплати суддівської винагороди та застосовано положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 р.», внаслідок чого у вказаний період виплачувалась суддівська винагорода у меншому розмірі, ніж установлено ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Згідно довідки ТУ ДСА в Запорізькій області від 23.09.2020 № 08-02/1158 обмеження виплати суддівської винагороди склало: у квітні 2020 р. 20924,65 грн., у травні 2020 р. 54927,20 грн., у червні 2020 р. 54927,20 грн., у липні 2020 р. 54927,20 грн., у серпні 2020 р. 13731,80 грн. В зв`язку з чим позивач просить суд визнати такі дії протиправними та зобов`язати провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р.

Позивач у судове засідання не з`явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справи за її відсутності, про що надала відповіді заяви.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував надавши відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив наступне. З приводу нарахування та виплати судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 р. по 14.09.2016 р. посилається на те, що 12.02.2015 р. прийнято Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192, який набув чинності 28.03.2015 р. Вказаним законом викладено в новій редакції Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 р. № 2453. Відповідно до правових норм визначених Законом з 28.03.2015 р. судді, стаж роботи яких складає менше 3-х років, не мали право на отримання щомісячної доплати за вислугу років. Відповідач зазначає. що норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453 (в редакції Закону від 12.02.2015 р. № 192) в частині визначення розміру надбавки суддям, які були призначені на посаду до набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» та мають стаж роботи менше трьох років, не визнавалися неконституційними чи такими, що не підлягають застосуванню, а відтак мали обов`язковий характер. В зв`язку з чим ТУ ДСА в Запорізькій області в частині нарахування та виплати щомісячної надбавки за вислугу років ОСОБА_1 у спірний період діяло на підставі, в межах і спосіб, передбачених Конституцією України та Законами України. Щодо нарахування та виплата щомісячної доплати за вислугу років з урахуванням індексації, зазначає, що індексація не є складовою заробітної плати судді і не включається до бази нарахування надбавки за вислугу років, а тому не підлягає обрахуванню та виплаті.

Щодо позовної вимоги про виплату у період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. суддівської винагороди із застосуванням обмеження, встановленого частинами 1 та 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 р.». відповідач зазначив наступне. 13 квітня 2020 р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 р.» № 553, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 р.», зокрема доповнено новою статтею 29 наступного змісту: «Установити, що у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» набрав чинності 18 квітня 2020 року. Тобто, з 18 квітня 2020 року нарахована заробітна плата. грошове забезпечення працівників, суддівська винагорода були обмежені максимальним розміром 47230 грн. на місяць. Таким чином з 18 квітня 2020 р. ТУ ДСА України в Запорізькій області, як орган державної влади, було зобов`язане безумовно виконувати положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 р.»

Також відповідачем надані додаткові пояснення по справі, відповідно до яких зазначено, що згідно чинного законодавства України прийняття/видання/скасування наказів щодо обмеження максимального розміру суддівської винагороди не належить до компетенції територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області. Також на адресу територіального управління накази голови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про обмеження/скасування обмеження у спірний період суддівської винагороди позивача не надходили. Обмеження максимального розміру суддівської винагороди позивача проводилось на підставі положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив.

Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, надало пояснення на позовну заяву, явку представника у судове засідання не забезпечило.

Орджонікідзевській районний суду м. Запоріжжя пояснення щодо позовної заяви не надав, явку представника у судове засідання не забезпечив.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 16.11.2020 р.

Ухвалою від 16.11.2020 р. суд призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.11.2020 р.

Ухвалою від 30.11.2020 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.12.2020 р.

Ухвалою від 17.12.2020 р. суд відклав розгляд справи в з`вязку з необхідністю надання додаткових пояснень по справі на 24.12.2020 р.

Ухвалою від 24.12.2020 р. суд відклав розгляд справи в з`вязку з необхідністю надання додаткових пояснень по справі на 11.01.2021 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на те, що позивач та представник відповідача та третіх осіб у судове засідання не з`явились фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 Указом Президента України від 25 липня 2013 року № 391/2013 була призначена на посаду судді Авдіївського міського суду Донецької області. (а.с. 10-12)

Наказом голови Авдіївського міського суду Донецької області від 19.09.2013 року № 18-К, ОСОБА_1 зараховано до складу цього суду та встановлено виплату щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу за наявності стажу роботи до п`яти років на цій посаді починаючи з 19.09.2013 р. (а.с. 20)

Указом Президента України від 14.02.2015 № 83/2015 було переведено на посаду судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , та наказом голови від 23.02.2015 № 18-особовий склад, зараховано до складу зазначеного суду. (а.с. 13-15, 21)

Указом Президента України від 14.01.2020 № 7/2020 Про призначення суддів, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, відповідно до частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128 та підпункту 2 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини шостою статті 147, абзацу першого пункту 3 і пункту 40 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів». (а.с. 16-19)

Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.02.2015 № 18-ос «Про матеріальне забезпечення судді ОСОБА_1 » встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису та щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу за стаж роботи до 5 років. (а.с. 22)

Наказом ТУ ДСА України в Запорізькій області від 30 березня 2015 року № 46-ос, «Про зміну розміру доплати за вислугу років суддів Орджонікідзевського районного суду» у зв`язку з набранням з 28 березня 2015 р. чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192 та на підставі п.п. 2,5 ст. 133, ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 12.02.2015 р. Даним наказом судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 затверджено стаж роботи на посаді судді станом на 28 березня 2015 року у кількості 01 рік 06 місяців 09 днів. Також визначено Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області проводити суддям Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з 28.03.2015 року виплату посадових окладів згідно штатного розпису та відповідних щомісячних доплат які, складають суддівську винагороду. (а.с. 23)

Наказом ТУ ДСА України в Запорізькій області від 08 липня 2015 року № 104-ос Про скасування наказів про зміну розміру доплати за вислугу років суддям місцевих загальних судів Запорізької області, скасовано низку наказів територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, зокрема наказ від 30.03.2015 р. № 46-ос «Про зміну розміру доплати за вислугу років суддів Орджонікідзевського районного суду». Також визначено Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області під час нарахування та виплати суддівської винагороди керуватися наказами голів місцевих загальних судів Запорізької області та неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів». (а.с. 24-26)

Наказом голови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2015 № 67-ос «Про зміну розміру доплати за вислугу років суддів Орджонікідзевського районного суду», визначено встановити суддям Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з 28 березня 2015 року щомісячну доплату за вислугу років в розмірах відповідно стажу роботи на посаді судді, а саме ОСОБА_1 затвердити стаж роботи на посаді судді станом на 28 березня 2015 року у кількості 01 рік 06 місяців 09 днів. (а.с. 27-28)

Спірним питанням даної справи є протиправна бездіяльність відповідача, щодо не виплати доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року.

Суд зазначає наступне, на час призначення на посаду судді позивача 13.09.2013 строком на п`ять років діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 року зі змінами та доповненнями. Саме норми даного Закону визначали правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів.

Статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 в редакції на час призначення на посаду судді позивача визначався розмір суддівської винагороди та її складові.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII, яким Закон № 2453-VI викладено у новій редакції.

Розмір суддівської винагороди, її складові, а також визначення стажу роботи судді, у тому числі посади, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, були урегульовані статтями 133 і 135 Закону № 2453-VI.

Частиною першою статті 133 зазначеного Закону визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої цієї ж статті суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

На час призначення позивача на посаду судді була чинна редакція Закону № 2453-VI, яка передбачала виплату суддям щомісячної доплати за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (частина п`ята статті 129).

Відповідно до положень частини другої статті 127 Конституції України статті 53 Закону № 2453-VI у згаданій вище редакції та статті 54 Закону № 1402-VIІІ обмеженням щодо реалізації особою, яка є суддею, гарантованих Конституцією України прав, є, зокрема, відсутність права обіймати будь-які інші, крім посади судді, оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої. Також суддя не має права поєднувати свою діяльність із підприємницькою або адвокатською, не може належати до політичної партії чи професійної спілки, виявляти прихильність до них, брати участь у політичних акціях, мітингах, страйках. Відповідно держава встановлює для суддів компенсаційні трудові гарантії, а також гарантує достатній рівень соціального забезпечення.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення цього принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Отже, положення Закону № 192-VІІІ щодо умов виплати і набуття права на отримання щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу у взаємозв`язку зі статтею 58 Конституції України застосовуються до тих відносин, що виникли після набуття ним чинності.

Зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

З огляду на викладене суду зазначає, що судді, стаж роботи яких на посаді судді на момент набрання чинності Законом № 192-VІІІ складав менше 3 років, але які отримували щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків, із набуттям чинності вказаного Закону право на отримання такої щомісячної доплати не втратили, а тому мають право її отримувати до набуття ними стажу роботи на посаді судді у 3 роки.

Даний правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного суду від 30.09.2019 р. по справі № 805/152/16-а та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.12.2020 р. по справі № 200/13595/19-а

Суд зазначає, що не є спірним питання щодо визначення позивачу доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу до 28.03.2015 року, а також періоду не нарахування та не виплати позивачу доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 р. по 14.09.2016 р.

В матеріалах справа наявний наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.02.2015 № 18-ос «Про матеріальне забезпечення судді ОСОБА_1 » яким зокрема встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу за стаж роботи до 5 років, докази скасування цього наказу суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що відповідачем протиправно обмежено виплату позивачу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 р. по 14.09.2016 року.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно, суд зазначає. Оскільки судом встановлена бездіяльність щодо не виплати позивачу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 р. по 14.09.2016 р. включно, але суду не надано доказів того що відповідачем нараховувалась дана доплата за спірний період. В зв`язку з чим суд вважає що необхідно зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно.

Стосовно позовної вимоги про нарахування індексації, суд зазначає.

Дана вимога позивача знайшла відображення тільки в прохальній частині позовної заяви, в позовні заяві не наведено правового обгунтування даної вимоги позивачем, не надано суду доказів того, чи проводилась (не проводилась) індексація грошових доходів у спірний період а також не надано розрахунку перевищення величини індексу споживчих цін поріг індексації (станом на момент виникнення спірних правовідносин) при перевищенні якого проводиться індексація грошових доходів населення. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження, визначеного ст. 29 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік та зобов`язання провести перерахунок суддівської винагороди, суд зазначає наступне.

Позивач призначена на посаду судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя та має право на отримання суддівської винагороди, розмір якої визначається відповідно до ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

18.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 р.», № 553-ІХ, на підставі якого розмір суддівської винагороди було обмежено розміром, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020 року.

Вказане обмеження припинене з 29.08.2020 року у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 року № 10-р/2020.

Як встановлено з матеріалів справи, а саме довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області від 23.09.2020 р. № 08-/021158 в період з квітня 2020 року до серпень 2020 року суддівська винагорода виплачувалась позивачу з урахуванням обмеження, встановленого Законом № 553-ІХ, а не на підставі положень ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». (а.с. 53-53)

Згідно наданої довідки позивачу було нараховано заробітну плату та встановлено обмеження, а саме: квітень 2020 року нараховано 142983,31 грн. та застосовано обмеження в розмірі 20924,65 грн., травень 2020 року нараховано 47230 грн. та застосовано обмеження на суму 54927,20 грн., червень 2020 року нараховано 47230 грн. та застосовано обмеження на суму 54927,20 грн., липень 2020 року нараховано 47230 грн. та застосовано обмеження на суму 54927,20 грн., серпень 2020 року нараховано 106999,44 грн. та застосовано обмеження на суму 13731,80 грн.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Ст. 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 135 Закону № 1402.

Відповідно до ч. 4, 5, 7, 8 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

У рішенні від 08.04.2016 року № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені.

Системний аналіз наведених норм доводить, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 у справі № 1-2/2013 будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

У рішенні від 04.12.2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998 року, у пп. 6.1 п. 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

З врахуванням наведеного, суд зазначає, що законодавче регулювання питання суддівської винагороди здійснюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України, згідно з якою розмір суддівської винагороди встановлюється законом про судоустрій.

18.04.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року № 553-IX, яким ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено ст. 29.

Так, ст. 29 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено, що в квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у ч. 1 цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до ч. 2 цієї статті).

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, з дня набрання чинності Законом № 553-ІХ, тобто з 18.04.2020 року, суддівська винагорода позивача нараховувалась та виплачувалась з урахуванням обмеження, встановленого вищезазначеними нормами ст. 29 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" в розмірі 47203 грн.

28.08.2020 р. Конституційним Судом України прийнято рішення № 10-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294ІХ зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553ІХ. Положення Закону України «Про Державний бюджет України на

2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294ІХ зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553ІХ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В даному рішенні Конституційний Суду України зазначено, що при вирішенні питання щодо конституційності оспорюваних положень ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 09.07.2007 року № 6-рп/2007).

Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями п. 1 ч. 2 ст. 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27.02.2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абз. 8 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).

Ураховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст. 6, ч. 2 ст. 19, ст. 130 Конституції України.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 року № 10-р/2020 констатовано, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи як чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) (абз. 5 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020). Установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України (ч. перша, третя статті 29 Закону № 294), є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права.

Згідно з ч. 1 ст. 113 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Тобто оспорюваними положеннями ст. 29 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.

Також у вищезазначеному рішенні Конституційний Суд України звернув увагу на те, що згідно з Конституцією України виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (п. 14 ч. 1 ст. 92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (частини перша, друга статті 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення ч. 1, ч. 2 ст. 130). Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24.06.1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, від 19.11.2013 року № 10-рп/2013, від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, від 04.12.2018 року № 11-р/2018, від 18.02.2020 року № 2-р/2020, від 11.03.2020 року № 4-р/2020).

Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абз. 7, 8 пп. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 11.03.2020 року № 4-р/2020).

Окрім цього, Конституційний Суд України дійшов висновку, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України (п. 4.3 рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020).

Також суд наголосив, що в силу ч. 2 ст. 130 Конституції України питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентується виключно ст. 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", що, в свою чергу, виключає можливість застосування до правовідносин стосовно суддівської винагороди норм інших законів.

Доводи відповідача про те, що він може проводити нарахування і виплати суддівської винагороди лише в рамках бюджетного законодавства та в межах бюджетних асигнувань на поточний фінансовий рік не спростовують висновки суду про необхідність застосування при нарахуванні і виплаті суддівської винагороди норм Конституції України та спеціального закону, яким є ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Суд вважає, що обмежуючи розмір суддівської винагороди позивача шляхом застосування ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами, внесеними на підставі Закону України № 553-ІХ, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, вчинив дії, що порушують права та гарантії незалежності судді.

Таким чином, відповідач діяв протиправно всупереч вимогам ч. 2 ст. 130 Конституції України та ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», порушуючи охоронювані права та інтереси позивача, стосовно нарахування та виплати суддівської винагороди із застуванням обмежень в період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р.

В зв`язку з чим дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 ЗУ «Про бюджет України на 2020 рік» є протиправними, відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок суддівської винагороди позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпень 2020 року (за винятком днів відпустки) обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виплатити недоотриману її частину суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Кожна особа, відповідно до ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

За таких обставин суд вказує, що належним та достатнім способом захисту права та інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), на підставі ч. 2 ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», без застосування обмеження встановленого ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік». (з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно, зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно, визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження, визначеного ст. 29 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки), на підставі ч. 2 ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», без застосування обмеження встановленого ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік». (з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті).

Судові витрати підлягають розподілу в порядку визначеному статтею 139 КАС України.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно, зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно з урахуванням індексації, визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження, визначеного ст. 29 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік, зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, та виплатити недоотриману її частину задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно.

Зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд 168, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.03.2015 року по 14.09.2016 року включно.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження, визначеного ст. 29 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік.

Зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд 168, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівську винагороду за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки), на підставі ч. 2 ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», без застосування обмеження встановленого ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік». (з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 11 січня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 20 січня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська