Справа № 712/11104/20
Суддя: Троян Т. Є.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/712/26/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

за участю секретаря - Ліпатової Н.Г.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Черкаській області старшого лей тенанта поліції Колісника Віталія Віталійовича, Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції у Черкаській області старшого лейтенанта поліції Колісника Віталія Віталійовича, Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 05 листопада 2020 року інспектором Управління патрульної поліції у Черкаській області Колісником В.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3389722НК про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, а також накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 340 грн. Зі змісту винесеної постанови вбачається, що 05.11.2020 о 23 год. 16 хв. він рухався по вулиці Героїв Дніпра в м.Черкаси з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3 в) Правил дорожнього руху України. Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а дії інспектора Колісника В.В. - протиправними. Зазначив, що дійсно 05.11.2020 рухався по вул.Героїв Дніпра в м.Черкаси у напрямку вул. Смілянській. Вулиця була освітлена, а тому він не зміг виявити факт того, що ліва фара ближнього світла була несправна. Вказував, що під час зупинки його працівником поліції позивач факту несправності не заперечив. Після цього, працівники поліцій вимагали сплатити штраф на місці, не звернули увагу на те що позивач є іноземцем, не знає української мови, а тому мав був забезпечений перекладачем та правовою допомогою. Факт правопорушення зафіксовано на боді-камеру 00003, реєстратор 7050. Вважає, що інспектором при винесенні постанови за результатами розгляду справи було допущено ряд порушень норм законодавства, що регламентує дану процедуру. Тому вважає рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, оскільки постанова прийнята з численними недоліками, без проведення всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Просить визнати дії інспектора Управління патрульної поліції у Черкаській області старшого лейтенанта поліції Колісника Віталія Віталійовича протиправними, скасувати постанову серії ЕАМ №3389722 від 05.11.2020 року за ч.1 ст.121 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

30.11.2020 у визначений законодавством термін представником відповідача скерований відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що 05.11.2020 близько 23 год. 16 хв. Інспектор роти № 4 батальйону УПП в Черкаській області Колісник В.В. ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку в м. Черкаси шляхом патрулювання на службовому автомобілі та виконував службові обов`язки відповідно повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». В цей час відповідач 1 став свідком того, як позивач керував автомобілем GEELY JL 7162 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Героїв Дніпра 57, з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3 в) ПДР України. Зупинивши відповідно до ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» зазначений автомобіль, відповідач 1 згідно із ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію» звертаючись до позивача, який був за кермом автомобіля, представився, згідно ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» проінформував про вчинене правопорушення ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП. В подальшому інспектор оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Після встановлення особи, відповідач 2 у відповідності до вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням положень ст. 280 КУпАП та ч. 2 ст. 36 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, в ході проведення якого позивачеві були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Розглянувши справу у відповідності до положень ст. 258 КУпАП з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ст.ст. 251, 252 КУпАП було винесено постанову ЕАМ № 3389722 за ч. 1 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Під час розгляду справи позивач факт вчинення адміністративного правопорушення не заперечував. Надалі відповідач згідно ст. 285 КУпАП ознайомив позивача із змістом постанови та вручив його копію. Також позивачеві було роз`яснено зміст ст.ст. 307, 308 КУпАП щодо порядку виконання постанови про накладення штрафу та ст. 289 КУпАП щодо порядку оскарження постанови.

Крім того вказав, що відповідно до п.2.3. «а» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. Відповідно до п.31.4.3 «в» ПДР водієві забороняється експлуатація транспортних засобів, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Незважаючи на це, керуючи своїм автомобілем, позивач не вжив заходів для перевірки та забезпечення технічно справного стану транспортного засобу, хоча мав можливість завчасно це зробити. Щодо відмови позивачу у клопотанні про залучення перекладача вказував, що позивач мешкає в Україні протягом тривалого часу, отримав у 2014 році посвідчення водія України на право керування транспортними засобами, що вказує на володіння ним українською мовою на рівні достатньому для складання відповідних екзаменів, зокрема,, теоретичного - на знання Правил дорожнього руху. Твердження позивача про протиправність дій поліцейського при винесенні оскаржуваної постанови спростовується матеріалами справи та відеозаписом правопорушення. Вважає, що відповідач діяв виключно на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і постанова винесена ним з дотриманням та у повні відповідності норм матеріального і процесуального права та є такою, яка не має підстав для скасування.

Позивачем та його адвокатом Демиденком А.І. 04.12.2020 до суду скерована відповідь на відзив, у якій позивач заперечував правомірність дій поліцейського, вказував на порушення при розгляді справи, зокрема у зв`язку із відмовою у залученні перекладача та адвоката. Позивачу не була надана можливості усунути неполадку з освітленням фари на місці, так як він не міг її завчасно виявити, а тому позивач намагався захиститись самотужки та в черговий раз звернути увагу відповідача на дотримання законності при розгляді справи на місці.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що 05 листопада 2020 року поліцейським роти №4 батальйону УПП в Черкаській області Колісником В.В. винесено постанову про адміністративне правопорушення серія ЕАМ № 3389722 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, 05.11.2020 о 23 год. 16 хв. водій рухався по вулиці Героїв Дніпра в м.Черкаси з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3 в) Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Поліцейські, під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, керуються наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відповідно до п. 4 Розділу 1 Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно п. п. 1, 2, 8 Розділу 3 Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Так, відповідно до положень п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно до п.31.4.3 в) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Адміністративним правопорушенням на підставі ч. 1 ст. 121 КУпАП є керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Частиною 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і третьою, п`ятою і шостою статті 121 КУпАП.

Таким чином, відповідачем було правомірно винесено постанову, відповідно до положень ст. 258 КУпАП.

Незважаючи на те, що згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, наведені позивачем в позовні заяві обґрунтування суд сприймає критично та оцінює їх як можливість уникнути покарання внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності.

З наданого поліцейським відеозапису видно, що позивач під час розгляду справи відповідачем факт вчинення адміністративного правопорушення не заперечував, але вказував, що дії відповідача щодо не залучення адвоката та перекладача суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Суд критично сприймає посилання позивача на порушення відповідачем порядку розгляду справи, його права на користування правовою допомогою з огляду на таке.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини в п.32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст.121 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту, а тому відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення. Відтак, подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

В позовній заяві позивач зазначає, що є громадянином Данії та тимчасово проживає в Україні, відтак не володіє українською юридичною термінологією, а послуги перекладача йому надано не було, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП.

Так, відповідно до п.1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Пунктами 7 та 8 розділу Х вказаної Інструкції встановлено, що оформлення матеріалів про порушення правил дорожнього руху іноземцями та особами без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, здійснюється відповідно до чинного законодавства. Під час оформлення матеріалів про вчинене іноземцем або особою без громадянства правопорушення йому рекомендується вирішити всі питання щодо провадження в адміністративній справі за місцем учинення цього порушення. Поліцейські використовують всі передбачені законодавством можливості щодо розгляду та виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення в найкоротші строки.

Справи про порушення правил дорожнього руху іноземцями та особами без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, розглядаються за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що перекладача призначають у випадках, коли особа, яку притягують до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, на якій розглядається справа, з метою забезпечення законності, всебічності та повноти дослідження обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає в Україні протягом тривалого часу, національне посвідчення водія України на право керування транспортним засобам отримано ним у 2014 році.

Відповідно до п.16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року №340 посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

Згідно до п.18 вказаного Положення від 8 травня 1993 року №340 посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій А1, А, В1, В, С1, С, D1 і D видаються особам, які склали в територіальному сервісному центрі МВС теоретичний і практичний іспити . Під час теоретичного іспиту перевіряється знання Правил дорожнього руху та інших предметів, передбачених програмою підготовки. Результати складеного теоретичного іспиту вважаються дійсними протягом трьох місяців. Під час практичного іспиту перевіряються навички керування транспортними засобами відповідних категорій.

Позивач зазначає у відповіді на відзив, що не володіє державною мовою та під час складання теоретичного екзамену для отримання посвідчення водія користувався послугами перекладача.

Проте, відповідно до п.4 розділу II Інструкції «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія» №408 від 22.05.2020 року під час проведення теоретичного іспиту присутність сторонніх осіб у приміщенні для тестування забороняється.

Відтак, суд приходить до висновку, що отримання позивачем посвідчення водія вказує на володіння ним українською мовою на рівні достатньому для складання відповідних екзаменів, зокрема, теоретичного - на знання Правил дорожнього руху. Водночас, незнання та/або не розуміння юридичної термінології не є самодостатньою підставою для призначення перекладача.

Водночас, як це вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, жодних зауважень щодо обставин адміністративного правопорушення, в тому числі, щодо нерозуміння юридичної термінології, чи інших зауважень позивачем у ній не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові щодо скоєного адміністративного правопорушення, позивачем до суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач надав відповідні заперечення - відзив на позовну заяву, в якому привів доводи на підтвердження правомірності своїх дій з посиланнями на норми закону та Правил дорожнього руху, а також диск обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішеннязаконним та обґрунтованим, підстав для задоволенняпозовних вимог і його скасування не вбачає.

Крім того, слід зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду 18.03.2020 винесено постанову з новим правовим висновком щодо необхідності сплати судового збору при поданні позовної заяви про скасування постанови поліцейського у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом № 3674-VI.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

У справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільги за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду України у справі № 543/775/17 від 18.04.2020 року.).

Оскільки позивачем при подачі позову судовий збір не сплачений, тому у відповідності до ст. 132 КАС України, Закону № 3674-VI, до стягнення з позивача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 420, 40 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 2, 5, 7, 126, 245, 251, 252, 254, 256, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 2, 4, 5, 6, 7, 72, 211, 217, 241, 245, 246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Черкаській області старшого лейтенанта поліції Колісника Віталія Віталійовича, Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене у відповідності до ч. 4 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано або за результатом розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 18.01.2021.

Головуючий: Т.Є. Троян