Справа № 400/5338/20
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 р. № 400/5338/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалеєвська, 14, м.Миколаїв,54001

треті особи:Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, пр. Центральний, 141-В, м.Миколаїв,54055

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області (далі по тексту - Відповідач, ТУ ДСА), за участю третьої особи на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (далі по тексту - ГУ Держ.казначейство), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; зобов`язати відповідача провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки) , обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виплатити недоотриману частину суддівської винагороди.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області неправомірно застосовано при нарахуванні та виплаті судівської винагороди позивачу з квітня по серпень 2020 року обмеження, які встановлені ст.29 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік " у редакції Закону №553-IX.

Ухвалою суду від 26.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

08.12.2020 року від третьої особи по справі ГУ ДКС України у Миколаївській області надійшли пояснення на позов, де останній зазначив, що позов задоволенню не належить, оскільки прийняте рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року не розповсюджується на взаємовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем до часу ухвалення цього рішення. Щодо залучення третьою особою у справі ГУ ДКС України у

Миколаївській області представник третьої особи вважає, що права позивача ГУ ДКС не порушувало, а відтак рішення ніяким чином не може вплинути на права та обов`язки ГУ ДКС України в Миколаївській області.

Відповідач відзив на позов не надав, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Тому суд розцінює, відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.

Справа розглядається без виклику сторін та проведення судового засідання в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено:

Позивач ОСОБА_1 був обраний безстроково суддею Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, що підтверджується Постановою Верховної Ради України від 01.04.2010 року.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 14.01.2011 року №33/2011 позивача переведено на посаду судді Заводського районного суду м.Миколаєва, що підтверджується наказом від 08.02.2011 року №19-к

З огляду на матеріали справи, за період з 01.01.2020 року по 18.04.2020 року - позивачу була нарахована та виплачена суддівська винагорода в розмірі окладу, який становить 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 50% від посадового окладу - доплата за вислугу років .

Однак суддівська винагорода з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року нараховувалась позивачу з урахуванням обмеження відповідно до ст. 29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не погодившись з чим, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Відповідно до ст.130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до п. 24 Розділ XII Прикінцевих та перехідних положень Закону, розмір посадового окладу судді, становить: з 1 січня 2020 року: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не вносилися.

Право законодавця на визначення розміру суддівської винагороди іншими законами, обмежено, як Конституцією так і відповідним законом про судоустрій.

Виходячи з фінансових можливостей державного бюджету, законодавець має право на встановлення будь-якого розміру суддівської винагороди, більшого чи меншого, але враховуючи вимоги ст. 130 Конституції України, ч.1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", це повинно бути передбачено виключено у законі про судоустрій, а не в інших нормативно-правових актах.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

За таких обставин, при конкуренції норм ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до вимог ч. 4 ст. 7 КАС України, суд застосовує ст.130 Конституції України, як норму прямої дії, яка прямо вказує, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Суд, вирішуючи спір, повинен застосувати ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а не ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Суд враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 у справі № 10-р/2020, ч. 1, 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", абз. 9 п. 2 2 розділу II ;Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, визнанні неконституційними, а тому для звернення до Верховного Суду у порядку, передбаченому ч. 4 ст.7 КАС України, в теперішній час немає необхідності.

За таких обставин, позивач має право на отримання суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. у розмірі, передбаченому ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а позов належить задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи те, що у період з 18.04.2020р. по 28.08.2020 р. відповідачем виплачувалися позивачеві суми відпустки виходячи з положень ст. 130 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», позивач має право на недоотриману суму суддівської винагороди за вищезазначений період з урахуванням виплачених сум відпустки.

Суд зауважує, що позиція верховенства Закону при звуженні прав на отримання суддівської винагороди викладено в рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 року, яке й підтвердило, що жодними підзаконними Актами та/або іншими законами, окрім спеціального закону «Про судоустрій і статус суддів» питання оплати праці суддям вирішено бути не може.

До вирішення спору у даній справі суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 130 Конституції України як правову норму прямої дії, відповідно до ч. 4 ст.7 КАС України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалеєвська, 14, м.Миколаїв, 54001 ) задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р.(за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга