Справа № 240/6981/20
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6981/20

Головуючий у 1-й інстанції: Липа В. А.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

16 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області щодо ненадання публічної інформації за запитом від 16.04.2020;

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;

- зобов`язати Виконавчий комітет Житомирської міської ради Житомирської області розглянути запит від 16.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Житомир вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- визнати вчинення порушення відповідачем Виконавчим комітетом Житомирської міської ради Житомирської області щодо ОСОБА_1 . - ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- стягнути з Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 17 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області (майдан ім.С.П.Корольова, 4/2, м.Житомир, 10014, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідачем не надано до суду доказів вручення позивачу відповіді на його інформаційний запит, при цьому належним доказом надіслання такої відповіді є квитанція або касовий чек.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що запит був розглянутий та надано відповідь 27.04.2020. Оскільки Законом України "Про доступ до публічної інформації" не передбачено надіслання відповіді рекомендованим листом, то відповідь позивачу було направлено простим листом через засоби поштового зв`язку.

Відповідно до приписів ст.311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про наявність на території м.Житомир вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування. Відповідь позивач просив надіслати за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, зазначивши, що не отримав відповіді на вказаний запит та вважаючи таку бездіяльність протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Положення статті 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 02.10.1992 № 2657-XII передбачено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно із статтею 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

В силу частини четвертої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Запит на інформацію, згідно з частиною першою статті 19 вказаного Закону, - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з частиною першою, четвертою статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Системний аналіз вищевикладених норм дає підстави для висновку, що розпорядники інформації в межах встановленого Законом строку зобов`язані надавати та оприлюднювати публічну інформацію, зокрема, за запитами на інформацію, незалежно від того, чи стосується ця інформація запитувача інформації особисто.

З огляду на матеріали справи, 16.04.2020 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації.

Відповідно до копії скриншоту трекінгу відправлень Укрпошти вказаний запит відповідачем отримано 22.04.2020.

У свою чергу, із матеріалів відзиву на позов слідує, що позивачу відповідь - лист на запит на отримання публічної інформації за № 25/Б-182із надано 27.04.2020 року.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, погодився з доводами відповідача, що 27.04.2020 року Виконавчим комітетом Житомирської міською радою направлено відповідь на запит ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції прийняв як належні докази відправлення відповіді на запит копію витягу журналу вихідної кореспонденції.

Інших доказів на підтвердження відправлення відповіді позивачу відповідачем до суду надано не було.

Суд першої інстанції оцінив витяг з журналу відправки вихідної кореспонденції, як належний доказ направлення відповідачем відповіді на інформаційний запит позивача.

Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про доступ до публічної інформації» не визначено яким видом поштового відправлення розпорядник інформації повинен надіслати відповідь у разі її надіслання засобами поштового зв`язку (простий лист, рекомендований, з повідомленням про вручення, з оголошеною цінністю).

Однак, зважаючи на імперативно встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на інформаційний запит, а також його статус у відповідних правовідносинах як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає, що саме розпорядник інформації у випадку виникнення спору повинен довести факт не лише надіслання відповіді, а й її вручення запитувачу інформації чи повернення без вручення із зазначенням відповідних причин.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Згідно з п.11 Правил поштові відправлення, залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення, поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до п.2 Правил розрахунковий документ - це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, абз.3 встановлено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Тобто, належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень поштового відправлення є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 по справі № 820/1186/17 та від 05.09.2019 по справі № 520/9380/18.

Будь-яких доказів саме надіслання та/чи вручення цього листа (фіскальний чек поштового відділення, повідомлення про вручення поштового відправлення, опис вкладення тощо) відповідач суду не надав, відповідно, не довів виконання свого обов`язку надання відповіді на запит на інформацію.

Вищенаведене дає підстави для висновку про протиправність бездіяльності Виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо ненадання позивачу запитуваної інформації у відповідь на запит про отримання публічної інформації у передбачений Законом України "Про доступ до публічної інформації" строк та необхідність зобов`язання відповідача розглянути вказаний запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Щодо позовної вимоги про визнання вчинення відповідачем порушення щодо позивача частини 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки, відповідь на поданий позивачем запит була підготовлена відповідачем, при цьому втручання відповідача чи обмеження позивача у одержанні відповідної інформації матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 запитуваної інформації у відповідь на запит про отримання публічної інформації від 16 квітня 2020 року у передбачений Законом України "Про доступ до публічної інформації" строк.

Зобов`язати Виконавчий комітет Житомирської міської ради надати ОСОБА_1 відповідь на запит про отримання публічної інформації від 16 квітня 2020 року відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.