Справа № 620/2849/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2849/20 Головуючий у І інстанції - Соломко І.І.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації ім.Героїв Крут до ОСОБА_1 про стягнення витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації ім.Героїв Крут звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати, пов`язані з утриманням його в інституті, в сумі 76 821,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в інституті в сумі 76 821,08 грн, які у добровільному порядку не відшкодовано, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує на те, що довідка - розрахунок витрат, пов`язаних з його утриманням у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут від 17.08.2017 № 5/221 на суму 76 821,08 грн., не є доказом на підтвердження факту отримання послуг, зазначених у вказаній довідці, а відповідач у свою чергу факт проживання в казармі та користування комунальними послугами та енергоносіями заперечує, оскільки такі не отримував, а відповідно до договору оренди житлового приміщення від 17.07.2019 проживав в іншому місці.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів апелянта.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації ім.Героїв Крут (далі - ВІТІ) № 151 від 01.08.2015 відповідач зарахований з 01.08.2015 курсантом першого курсу та зарахований на всі види забезпечення.

01.08.2015 між ВІТІ та відповідачем укладено контракт, відповідно до п. 1 якого курсант зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням в закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

17.10.2020 відповідно до витягу з наказу начальника ВІТІ № 12 відповідача з 17.01.2020 виключено із списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення, котлового забезпечення з 18.01.2020 у зв`язку з достроковим розірванням Контракту.

Тобто, відповідач порушив умови укладеного між ним та позивачем контракту та повинен в повному обсязі відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в інституті.

Відповідно до розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 з 01.08.2015 по 17.01.2020 загальна сума, визначених до відшкодування витрат, становить 76 821,08 грн., в т.ч.:

- грошове забезпечення з нарахуваннями - 20 783,11 грн.,

- продовольче забезпечення - 37 424,52 грн.,

- речове забезпечення - 4 507,55 грн.,

- медичне забезпечення - 1 383,52 грн.,

- енергоносії - 12 723,10 грн.

19.06.2020 відповідачу направлено повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі з розрахунком та гарантійним листом.

У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини першої ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1191 № 1934-XII організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів д , е , є , з , и п. 1 ч. 5 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету міністрів України від 12.07.2006 № 964 затверджено Порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах , де пунктами 3-4 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання п. 3 Порядку Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через недисциплінованість.

Відповідно до п. 2.3 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Матеріалами справи підтверджено, що між ВІТІ та відповідачем укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу від 01.08.2015.

Відповідно п. 1 контракту, курсант ОСОБА_1 добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (а.с. 17).

Матеріалами справи підтверджено, що з 17.01.2020 ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання на підставі його рапорту від 14.01.2020 №1/61/4.

В наказі №12 від 04.11.2019 зазначено про утримання суми у розмірі 76 821,08 грн. за період навчання в інституті, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (а.с. 14).

Зазначена сума підтверджується відповідними розрахунками, наявними в матеріалах справи (а.с. 23 - 30).

Оскільки, відповідач відрахований від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання, він має обов`язок відшкодовувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі у визначеній сумі.

Відповідачем долучено до апеляційної скарги договір оренди квартири у приватної особи від 17.07.2019, який судом апеляційної інстанції не приймається в якості належного та допустимого доказу, оскільки вказаний договір не зареєстрований у передбачений законом спосіб. Разом з тим, відповідачем не подано до суду доказів реальності виконання умов цього договору (реєстрація відповідача за вказаною у даному договорі адресою, реальність щомісячної оплати за оренду житла у розмірі 8 000,00 грн., тощо).

Крім того відповідач подав до суду апеляційної інстанції пояснювальні записки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими вони підтверджують факт навчання з відповідачем та вказують на факти аварійної ситуації тепломережі, відсутності опалення, гарячої води та незабезпечення належних умов для проживання та навчання в опалювальний сезон. Дані пояснювальні записки також ніяким чином не засвідчені та не містять доказів вищевказаних фактів.

Виходячи з цього, суд не приймає до уваги вказаний договір оренди квартири у приватної особи, пояснювальні записки та не враховує твердження відповідача про проживання під час навчання поза межами інститут та не перебування на державному утриманні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк