Справа № 697/487/20
Суддя: Пироженко (С.А.) С. А.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/712/10/21
Справа № 697/487/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління Державного агентства рибного господарства у Черкаській області (адреса: м. Черкаси, вул. Дахнівська 10А) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 05.03.2020 головним державним інспектором Управління Державного агентства рибного господарства у Черкаській області Бершадським О.П. відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення №006063. В протоколі зазначено, що 05.03.2020 близько 07.00 год. на Кременчуцькому водосховищі в м. Канів він, будучи відповідальним за вилов, здійснював промисловий вилов без журналу обліку вилучених біоресурсів так як журнал закінчився 31.12.2019. Також здійснював спеціальне використання на плавзасобі необладнаному технічним засобом дистанційного контролю, чим порушив п. 33 постанови КМУ №992 від 25.11.2015, постанови КМУ №963 від 28.07.2004, п.п. 6.1.1, 9.13.1 Правил промислового рибальства, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 85 КпАП України. При цьому виловив рибу: лящ - 33 шт., білизна - 4 шт., судак - 4 шт., чим завдано збитки на суму 38 337,68 грн.

Після чого 05.03.2020 винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 85 КпАП України та накладено стягнення у розмірі 170 грн. Вважає, що оскаржувану постанову винесено з порушенням вимог чинного законодавства, яка є незаконною та підлягає скасуванню. Оскільки, позивачу при винесенні відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення не роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КпАП України, а складення протоколу та оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення в один і той же день та однією особою носить формальний характер розгляду справи, адже інспектором не досліджено докази по справі та не надано оцінки поясненням позивача. Твердження інспектора про здійснення промислового вилову риби позивачем без журналу обліку вилучених водних біоресурсів, оскільки, на його думку журнал закінчився 31.12.2019 є помилковим та не відповідає дійсності. В плавзасобі знаходились всі необхідні документи, в тому числі й промисловий журнал № 1, строк дії якого не закінчився. Всі записи проводились відповідно до Інструкції з ведення журналу обліку вилучених водних біоресурсів, затвердженої наказом Мінагрополітики від 26.01.2016 № 17.

У зв`язку з цим, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Державного рибного господарства у Черкаській області №006063 від 05.03.2020 та закрити провадження у справі. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державного рибного господарства у Черкаській області на користь позивача витрати на послуги з правничої допомоги у розмірі 19250 грн.

Зазначена справа надійшла за підсудністю з Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області та ухвалою від 26 червня 2020 року прийнята до провадження та призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 липня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

18 серпня 2021 року адвокатом позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів та уточнення вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу та просив стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати в сумі 14 800 грн.

Адвокат позивача Гаврилов Д.О. до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а також вирішити питання про відшкодування судового збору та витрат на правову допомогу.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Адміністративним правопорушенням на підставі ч. 3 ст. 85 КпАП України є порушення правил рибальства, що тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від двох до десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від десяти до тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

З протоколу про адміністративне правопорушення №006063 від 05.03.2020, що позивач ОСОБА_1 05.03.2020 близько 07.00 год. на р. Дніпро в м. Каневі будучи відповідальним за вилов здійснював промисловий вилов без журналу обліку вилучених біоресурсів, так як журнал закінчився 31.12.2019, також здійснював спеціальне використання на плавзасобі необладнаному технічним засобом дистанційного контролю, чим порушив п. 33 постанови КМУ №992 від 25.11.2015, постанови КМУ №963 від 28.07.2004, п.п. 6.1.1, 9.13.1 Правил промислового рибальства, за що передбачено відповідальність ч. 3 ст. 85 КпАП України та виловив рибу: лящ - 33 шт., білизна - 4 шт., судак - 4 шт. Збитки завдано рибному господарству становлять 38 337,68 грн.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 05.03.2020 головним державним інспектором Управління Державного агентства рибного господарства у Черкаській області Бершадським О.П. винесено постанову №006063 від 05.03.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 85 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 170 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" рибальство - це добування водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах; добування (вилов) - вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування; спортивне рибальство - вид любительського рибальства, що здійснюється у порядку загального використання, з установленням певних вимог до проведення спортивних змагань або кваліфікаційних нормативів; любительське рибальство - безоплатне добування (вилов) водних біоресурсів у порядку загального використання, у дозволених обсягах, для особистих потреб (без права реалізації) знаряддями вилову, встановленими для цього правилами рибальства. В інших випадках любительське рибальство здійснюється на праві спеціального використання.

Відповідно до статті 27 цього Закону вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову), тобто вилов риби є спеціальним використанням водних біоресурсів.

Для спеціального використання водних біоресурсів (риби) (крім любительського рибальства та використання ресурсів, запаси яких формуються виключно шляхом їх штучного розведення) статтею 28 Закону встановлюються ліміти.

Ліміт спеціального використання водних біоресурсів (загальнодопустимий улов) - це обсяг вилучення з природного середовища (вилову, добування, збирання) конкретних видів водних біоресурсів на конкретному водному об`єкті, встановлений на певний проміжок часу з метою попередження перевищення прогнозу допустимого вилову.

Так, з метою збереження та забезпечення раціонального використання окремих водних біоресурсів, які інтенсивно експлуатуються та/або характеризуються відповідно до наукових обґрунтувань наукових установ, що входять до сфери управління центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства, незадовільним станом, встановлюються ліміти промислового вилову на наступний календарний рік, які в подальшому розподіляються на квоти. Перелік видів водних біоресурсів, щодо яких встановлюються ліміти промислового вилучення, та обсяги лімітів на підставі наукових обґрунтувань наукових установ, що входять до сфери управління центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства, затверджує центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики та продовольства.

Для регулювання промислу водних біоресурсів, щодо яких не встановлюються ліміти вилову, центральний орган виконавчої влади у галузі рибного господарства на підставі наукових обґрунтувань наукових установ, що входять до сфери його управління, визначає прогноз допустимого вилову на наступний календарний рік. Прогноз допустимого вилову може коригувати центральний орган виконавчої влади у галузі рибного господарства.

Спеціальне використання тих видів водних біоресурсів, щодо яких у зв`язку з особливостями їх просторового розподілу у водному об`єкті або відповідно до технічних можливостей промислу не може бути досягнуто рівня вилучення, який загрожує стану запасів ресурсів, ліміти та прогнози допустимого вилову не встановлюються.

Порядок затвердження лімітів та прогнозів допустимого вилову водних біоресурсів встановлює Кабінет Міністрів України.

При цьому, правила рибальства - це нормативно-правові акти, які у визначеному районі дії встановлюють умови, способи добування, допустимі до вилучення розміри водних біоресурсів, вимоги щодо їх охорони, а також можуть визначати кількість, тили, розміри, технічні характеристики суден флоту рибної промисловості та знарядь вилову, умови користування рибогосподарськими водними об`єктами та навантаження на них (ст. 1 ЗУ "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів").

Так, згідно п. 6.1.1 Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України, затвердженого наказом Державного комітету рибного господарства України №33 від 18.03.1999, на які міститься посилання в оскаржуваній постанові, до обов`язків користувачів при здійсненні промислу водних живих ресурсів також відносяться: здійснювати промисел згідно з Правилами, Режимами рибальства та іншими вимогами законодавства з питань охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів. Не перевищувати обсяги вилучення виділених їм квот водних живих ресурсів.

У тексті оскаржуваної постанови від 06.03.2020 зазначено, що позивач ОСОБА_1 порушив постанову КМУ №963 від 28.07.2004, але не зазначено, який саме пункт даної постанови.

12.02.2020 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 р. № 963 Про створення системи моніторингу риболовних суден, які набрали законної сили 18.02.2020. Так, відповідно до цих змін Пункт 2 постанови викладено в наступній редакції:

2. Технічними засобами дистанційного контролю обладнуються:

1) судна флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства (3 та 4 району плавання), які здійснюють спеціальне використання водних біоресурсів:

у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або територіальному морі на відстані до 2 морських миль - технічними засобами дистанційного контролю, які працюють на базі глобальної навігаційної супутникової системи GNSS та GPS; у територіальному морі на відстані більше 2 морських миль - технічними засобами дистанційного контролю міжнародної супутникової системи зв`язку INMARSAT;

2) судна флоту рибної промисловості, що підлягають нагляду класифікаційного товариства, плавають під Державним Прапором України і на яких спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі України, у відкритому морі та у виключних економічних зонах іноземних держав, - технічними засобами дистанційного контролю міжнародної супутникової системи зв`язку INMARSAT;

3) риболовні судна, що плавають під іноземним прапором і здійснюють спеціальне використання водних біоресурсів у виключній (морській) економічній зоні і на континентальному шельфі України, - технічними засобами дистанційного контролю міжнародної супутникової системи зв`язку INMARSAT.

Здійснення спеціального використання водних біоресурсів на суднах, визначених цим пунктом, які не обладнані технічними засобами дистанційного контролю або якщо такі засоби не працюють, не допускається.

З Акту технічного огляду судна від 25.07.2019 та суднового білету №1758 від 05.11.2015 (а.с.36-37) вбачається, що старшим інспектором Управління ДН БМ ФРП проведено технічний нагляд судна РЛ -7600 риболовний, ЯЧК-0710 власником якого є ТОВ «Інвест і К» та зроблено висновок про придатність судна до експлуатації. Судно допущене до плавання: 4-й район, Кременчуцьке водосховище в світлий та темний час доби при керуванні кваліфікованим фахівцем, взимку - в складі групи суден, не менше двох, до льодоставу. Термін наступного огляду 25.07.2020.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що лише під час наступного технічного огляду судна, на якому позивач здійснював промисловий вилов риби, можливе застосування вимог щодо обладнання технічними засобами дистанційного контролю на суднах призначених для здійснення спеціального використання водних біоресурсів, а відтак в діях позивача ОСОБА_1 , відповідального за вилов риби, відсутні ознаки інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно п. 9.13.1. Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України, передбачено, що користувачам водних живих ресурсів забороняється здійснення промислу виробничими підрозділами користувача (ланки, дільниці, бригади тощо) на суднах, що не призначені для здійснення промислу, та (або) без наявності в рибалок, відповідальних за вилучення, промислових квитків, талонів, журналів обліку вилучених водних живих ресурсів (промислових журналів), а в інших рибалок, які здійснюють вилучення водних живих ресурсів у зазначених підрозділах користувача, посвідчень рибалок.

В протоколі, як і в постанові головним державним інспектором зазначено, що позивач здійснював промисловий вилов риби без журналу обліку вилучених біоресурсів, так як журнал закінчився 31.12.2019. Натомість, представником позивача до суду надано копію даного журналу №04 (а.с.28-31), з якого вбачається, що його розпочато 19 листопада 2019 року та станом на день винесення оскаржуваної постанови не закінчено. Користувачем водних біоресурсів зазначено ОСОБА_1 , який є працівником ТОВ «Інвест і К». Даний журнал (Промисловий журнал) відповідає формі згідно з додатком 1 до Інструкції з ведення журналу обліку вилучених водних біоресурсів, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 26.01.2016 № 17 та, який є основним документом з обліку вилучених водних біоресурсів.

Відповідно до п.3 Інструкції, відповідальним за правильне і своєчасне ведення Промислового журналу при здійсненні промислу є рибалка, який відповідає за добування (вилов) водних біоресурсів у виробничому підрозділі користувача водних біоресурсів, а при здійсненні дослідного, контрольного та інших видів спеціального використання Промисловий журнал зобов`язана вести особа, яка відповідає за добування (вилов) водних біоресурсів при проведенні дослідного, контрольного та інших видів спеціального використання, уповноважена наказом наукової установи, підприємства або організації, що здійснює добування (вилов) водних біоресурсів.

Пунктом 6 Інструкції передбачено, що на титульній сторінці Промислового журналу зазначаються його повна назва, порядковий номер, дата початку та закінчення ведення журналу, найменування користувача водних біоресурсів, назва або номер виробничого підрозділу користувача водних біоресурсів, тип, назва, бортовий номер, порт приписки або місце базування суден (плавзасобів). Порядковий номер Промисловому журналу присвоює користувач водних біоресурсів.

Відповідно до п.18 Інструкції передбачено, що одночасно з оформленням титульної сторінки Промислового журналу відповідальною особою користувача водних біоресурсів заповнюється додаток до журналу обліку вилучених водних біоресурів за формою згідно з додатком 2 до цієї Інструкції.

З копії журналу обліку прийнятих водних біоресурсів №1 (а.с.32-35) вбачається, що після прибуття на територію ТОВ «Інвест і К» відповідно до вимог чинного законодавства всі водні біоресурси, тобто риба, яка була добута під час промислу 05.03.2020 передана відповідно до квитанції №182 від 05.03.2020 ТОВ «Інвест і К» та облікована в Журналі обліку прийнятих водних біоресурсів № 1.

Так, відповідно до квитанції №182 від 05.03.2020 ОСОБА_1 передав, а відповідальна особа ТОВ «Інвест і К» прийняла наступні водні біоресурси: лящ -33 кг., білизна - 14 кг., судак - 5 кг., загальною вагою 52 кг, що повністю відповідає наданій ТОВ «Інвест і К» квоті на вилучення водних біоресурсів.

Враховуючи викладене, суд вважає твердження, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові по справі про адміністративне правопорушення щодо закінчення журналу обліку вилучених біоресурсів та здійснення промислового вилову риби позивачем за відсутності даного журналу є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.»

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Даними нормами передбачено, що при винесенні постанови відповідач мав зазначити докази, на підставі яких останній зробив висновок про вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

В оскаржуваній постанові відсутні посилання на будь-які інші докази, які доводять вину позивача. З викладеного вбачається, що при винесенні постанови не було наведено жодних доказів, на яких ґрунтується рішення інспектора про скоєння адміністративного правопорушення позивачем, не було зафіксовано показання свідків та не було надано доказів на спростування доводів позивача. Вказане суперечить принципу відносно якого обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на особу, яка таке рішення приймає.

З іншого боку, надані суду позивачем докази беззаперечно свідчать про його невинуватість у скоєнні інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами адміністративного впливу проводяться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого звинувачують у вчинені адміністративного правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу адмінправопорушника, що є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно з ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 статті 70 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 статті 70 КАС України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Крім того, суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у ньому документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, судом встановлено, що під час складання постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 268, 283 КпАП України, на підтвердження правомірності своїх дій відповідач жодних доказів суду не надав. Крім того, дослідивши надані докази суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає до скасування.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно, ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах справи міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних робіт, відповідно до якого зазначено орієнтовний розрахунок суми витрат, які понесені при підготовці процесуальних документів до суду та які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 10.03.2020 (а.с.15), а саме 19 250 грн.

До матеріалів позовної заяви додано договір про надання правової допомоги №30/20 від 05.03.2020 (а.с.16-19), додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №30/20 від 05.03.2020 (а.с.20), акт №1 про надання послуг з професійної правничої допомоги 10.03.2020 (а.с.21), квитанцію №44 від 20.03.2020 про оплату послуг згідно додаткової угоди №1 до договору №30/20 від 05.03.2020 на суму 14 800 грн. та квитанцію №25 від 27.03.2020 про оплату послуг згідно додаткової угоди №2 до договору №30/20 від 05.03.2020 на суму 14 800 грн.

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №30/20 від 05.03.2020 вартість послуг адвоката за одну годину роботи становить 2500 грн. та 3000 грн. за участь в одному судовому засіданні.

З наданого акту №1 про надання послуг з професійної правничої допомоги 10.03.2020 (а.с.21) вбачається, що адвокатом ОСОБА_3 було надано правничі послуги на суму 11250 грн., які складаються з: направлення адвокатських запитів (0,5 год.); надання консультацій, складання процесуальних документів (2год.); ознайомлення з матеріалами адміністративної справи та правовими позиціями (2 год.). Загальна вартість наданих послуг становить 11250 грн.

В подальшому представником позивача подано до суду клопотання про стягнення витрат на послуги за правничої допомоги в розмірі 14 800 грн.

Відповідно до наданої представником позивача квитанцій про сплату наданих послуг з правничої допомоги, вбачається, що позивачем сплачено 14 800 грн. згідно додаткової угоди №1 до договору №30/20 від 05.03.2020.

Надану квитанцію №25 від 27.03.2020 про оплату послуг згідно додаткової угоди №2 до договору №30/20 від 05.03.2020 на суму 14 800 грн. суд оцінює критично, оскільки у матеріалах справи відсутня додаткова угода №2 до договору №30/20 від 05.03.2020, за якою відповідно проведено оплату.

Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Витрати на правову допомогу повинні бути співмірними. Гонорар адвоката має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час та уміння. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином.

Дослідивши вище вказаний акт №1 про надання послуг з професійної правничої допомоги 10.03.2020, суд вважає зазначені в ньому суми неспіврозмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, кількістю витрачених годин.

Суд вважає, що позивачем не обґрунтовано витрат на правову допомогу у сумі 14 800 грн., разом як і їх співмірність, необхідність сплати такої суми.

Суд враховує, що адвокатом було надано послугу з правничої допомоги та з урахуванням співмірності, об`єму роботи, вважає, що дана вимога підлягає до часткового задоволення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, витрат у розмірі 2 500 грн.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-74, 122, 242-244, 250, 262, 286 КАС України, ст.ст. 85, 245, 251, 268, 283 КпАП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задоволити частково.

Постанову № 006063 від 05 березня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, яка винесена головним державним інспектором Управління Державного агентства рибного господарства у Черкаській області Бершадським Олександром Петровичем про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн., на ОСОБА_1 за ч.3 ст. 85 КпАП України - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державного рибного господарства у Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на послуги з правничої допомоги у розмірі 2 500 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку визначеному ч. 4 ст. 286 та ст. 297 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ: