Справа № 580/5564/20
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року справа № 580/5564/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛИСЯНСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

08.12.2020 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) подав у Черкаський окружний адміністративний суд позов до ЛИСЯНСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ (19300, Черкаська обл., Лисянський р-н, селище міського типу Лисянка, Площа Миру, будинок 30; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення сесії від 17.06.2020 №67-8/VII «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства»;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Лисянської селищної ради з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності правових підстав, виключний перелік яких визначений законом. Стверджує, що надав всі передбачені законом документи для отримання такого дозволу.

Ухвалою суду від 11.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання. Вказану ухвалу позивач отримав 17.12.2020, а відповідач 16.12.2020, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про поштове вручення.

21.12.2020 позивач надіслав до суду заяву (вх.№35614/20), в якій просив розглянути справу без його участі у порядку письмового провадження. Додатково просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

23.12.2020 відповідач супровідним листом (вх.№35814/20) надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування зазначив, що за його рішенням від 27.09.2019 №56-2/VII учасники АТО мають пріоритет щодо розгляду їх звернень щодо відведення їм земельних ділянок. Тому відповідач прийняв оскаржуване рішення, в якому роз`яснив позивачу, що його заява буде розглянута в порядку черговості після розгляду всіх звернень учасників АТО та членів сімей загиблих АТО. Додатково просив розглянути справу без його участі.

Оскільки надійшли клопотання від усіх учасників про розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути без повідомлення та виклику сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Позивач 10.06.2020 звернувся заявою до відповідача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,99 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с.Почапинці на території Лисянської селищної ради за межами (в межах) населеного пункту. До неї додав: копії паспорта та РНОКПП, копію довідки 6-зем з графічним зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

27.09.2019 відповідач прийняв рішення №56-2/VII «Встановлення черговості по виділенню земельних ділянок за межами населених пунктів Лисянської ОТГ для ведення особистого селянського господарства», яким встановив першочергове виділення земельних ділянок учасникам АТО та членам сімей загиблих учасників АТО, що зареєстровані чи постійно проживають на території Лисянської ОТГ, не менше 3-х років, за умови, що вони не скористалися своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту. Відтермінував передачу земельних ділянок іншим особам у зв`язку з відсутністю належної кількості вільних земельних ділянок.

Витягом із рішення від 17.06.2020 №67-8/VII «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», підписаного секретарем сільської ради О.В.Макушенко, у задоволені заяви позивача відмовлено (далі - спірне рішення). Підставою зазначено, що вказаним вище рішенням відповідача першочергово земельними ділянками забезпечуються учасники АТО, які отримали статус учасника бойових дій, що зареєстровані чи постійно проживають на території ОТГ, не менше з-х років та у зв`язку з відсутністю належної кількості вільних земельних ділянок відтермінувати їх передачу іншим громадянам.

Тому позивач звернувся з позовом до суду.

Суд врахував, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 16.07.2020 №2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п.б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У ст.121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на це позивач, як громадянин України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією його паспорта серії НОМЕР_2 , має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Частинами 1, 2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому, підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, особи, які бажають отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, подають зазначений вище пакет документів.

У ч.7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац 1 ч.7 ст.118 ЗК України).

Проаналізувавши вказані норми в сукупності, суд дійшов висновку, що суб`єкт владних повноважень наділений правом надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та зобов`язаний врахувати місцезнаходження, межі інших суміжних землекористувачів під час оцінки заявленого орієнтовного розміру бажаної заявником земельної ділянки.

Суд врахував, що на виконання ч.6 ст.118 ЗК України позивач подав відповідачу всі необхідні документи, у т.ч. викопіровку з нанесенням місця розташування земельної ділянки.

На підставі ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1, 2 ст.59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Проаналізувавши ч.7 ст.118 ЗК України, п.34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР суд дійшов висновку, що питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою тощо відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні.

Для вирішення спору суд врахував правову позицію Верховного Суду (далі ВС) щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 19.06.2018 у справі №803/1183/17 (провадження №К/9901/49708/18), що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає безумовному врахуванню.

ВС у вказаному рішенні вказав, що системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинна бути мотивованою.

Викладена в спірному рішенні підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не передбачена вимогами ч.7 ст.118 ЗК України, згідно з якою визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Викладені в оспорюваному рішенні доводи про відсутність вільних земель та першочергове забезпечення земельними ділянками учасників АТО, щодо якої стосувалося клопотання позивача, не підтверджені жодним належним, допустимим і достовірним доказом.

Пунктом 4 розпорядження КМУ від 19.08.2015 №898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" рекомендовано органам місцевого самоврядування розглядати в першочерговому порядку звернення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок.

Доказів наявності нерозглянутих звернень учасників АТО щодо земельної ділянки, зазначеної позивачем, відповідач суду не надав. Обов`язку видати дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо земельних ділянок учасникам АТО до часу вирішення такого питання длія інших суб`єктів права на землю жоден нормативно-правовий акт не містить.

Отже, відповідач не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом. Тому суд дійшов висновку, що спірне рішення є протиправним і підлягає скасуванню, а відповідна позовна вимога задоволенню.

Згідно з п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом. На підставі абз.2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дотримуючись завдання адміністративного судочинства, визначеного в ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути в установленому законом порядку заяву позивача від 10.06.2020 з доданими документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00га, яка розташована за адресою с.Почапинці на території Лисянської селищної ради за межами (в межах) населеного пункту,- та відповідно до вимог ст.118 ЗК України прийняти рішення з урахуванням висновків суду. Тому наявні підстави задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (далі Закон №3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року розміром 2102,00 грн. Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, при зверненні до адміністративного суду зі вказаною позовною заявою (вх. від 08.12.2020) позивач зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі 840,80грн. Позивач помилково сплатив судовий збір у надмірному обсязі. То ж така різниця не підлягає стягненню за рахунок відповідача.

Дотримуючись вказаних вимог суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанцією від 07.12.2020 №0.0..1 про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду позовною заявою в сумі 908,00грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, зважаючи на результат вирішеного спору, в розмірі 840,80грн. (за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру).

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення сесії Лисянської селищної ради () від 17.06.2020 №67-8/VII «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства».

Зобов`язати Лисянську селищну раду (19301, Черкаська обл., Лисянський р-н., смт.Лисянка, площа Миру, буд.30; ) повторно розглянути з урахуванням висновків суду заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Лисянської селищної ради.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лисянської селищної ради (19301, Черкаська обл., Лисянський р-н., смт.Лисянка, площа Миру, буд.30; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в розмірі 840,80грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 20.01.2021.