Справа № 520/15845/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 січня 2021 року № 520/15845/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області сформувати та подати до Головного управління Держаної казначейської служби України Харківській області подання (висновок) про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) помилково (безпідставно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7 068 (сім тисяч шістдесят вісім) грн. 60 коп., сплаченого згідно з квитанцією від 28.03.2019.

Ухвалою суду від 16.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі за цим позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 28.03.2019 року придбав нерухоме майно - квартиру та сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Оскільки позивач придбав житло вперше, то він не мав сплачувати відповідний збір, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із заявою про повернення зайво сплачених грошових коштів. Рішенням відповідача позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що органи пенсійного фонду не наділені повноваженнями щодо визначення прав власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати збору осіб, що придбавають майно вперше. Позивач вважає, що має право на повернення сплаченого нею збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на даний час не існує правових механізмів порядку підтвердження факту первинного придбання житла, обов`язок щодо сплати збору встановив нотаріус. Крім того, на пенсійний орган покладено обов`язок лише формування та направлення подання до відповідних управлінь Державної казначейської служби України, яке в свою чергу здійснює повернення коштів. Крім того, позивач сплатив збір на рахунок УДКС України в Шевченківському районі м. Харкова, а не на рахунок органу Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з вимогами ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Корнійчук О.В. за реєстровим № 1369 укладеного між позивачем та ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» в особі головного бухгалтера Вакулик О.С., що діє на підставі довіреності, яке діє від власного імені в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «ЖИТЛОБУД-1», позивач придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивачем було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 7068,60 грн. (сім тисяч шістдесят вісім гривень 60 коп.) - 1% від вартості квартири, що підтверджується квитанцією № 0004419 від 28.03.2019 року, на рахунок УДК в Шевченківського районі м. Харкова.

16 вересня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про складення подання на повернення відповідним органом Державної казначейської служби сплаченого збору у сумі 7068,60 грн. (сім тисяч шістдесят вісім гривень 60 коп.), обґрунтовуючи це тим, що придбав житло вперше, та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не мав сплачувати його.

Листом від 07.10.2020 року №7978-12261/К-05/8-2000/20 відповідач повідомив, що відповідно до Постанови КМУ від 23.09.2020 № 866, яка набрала чинності 26.09.2020 для встановлення факту придбання особою житла вперше береться до уваги інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про те, що особа не має та не набувала права власності на житло, в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя, та дані про невикористання житлових чеків. Підстави для складення подання на повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна відсутні, з огляду на те, що за інформацією, наведеною у зверненні позивача, неможливо остаточно зробити висновок про придбання позивачем житла вперше. Повернення можливе лише за наявності позитивного судового рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками цього збору за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано також Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку (в редакції від 04.07.2017, що діяла станом на дату укладення договору купівля-продажу квартири та дату звернення позивача до відповідача) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку (в редакції від 04.07.2017) нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З аналізу наведених норм вбачається, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Судом встановлено, що відсутність у позивача іншого нерухомого майна підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787 (далі Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Управління ПФУ покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в Україні станом на момент придбання позивачем житла та звернення позивача до відповідача з приводу внесення подання був відсутній механізм реалізації права позивача на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна для осіб, що вперше придбали нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Таким чином, посилання на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 819/1498/17, від 31 січня 2018 року по справі №819/1667/17, від 20.03.2018 по справі № 819/1249/17, від 19.06.2018 по справі № 819/1391/17, від 14.11.2019 по справі № 819/442/17.

При цьому посилання відповідача у відповіді від 07.10.2020 року №7978-12261/К-05/8-2000/20 на положення Постанови КМУ від 23.09.2020 № 866, якою внесені зміни до Порядку № 1740, та якою встановлено перелік документів, що можуть свідчити про те, що особа придбаває житло вперше, суд не бере до уваги в якості належного обґрунтування заперечень проти позову, з огляду на те, що вказані норми не були чинними на момент сплати збору та придбання житла позивачем, а також на час подання заяви позивачем, з огляду на що їх застосування до спірних правовідносин не є обґрунтованим.

Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за адміністративним позовом, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, шестимісячний строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було відмовлено у складенні подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна листом Головного управління ПФУ в Харківській області вих. 7978-12261/к-05/8- 2000/20 від 07.10.2020 року.

Саме з вказаною відмовою Позивач пов`язує порушення його прав. З огляду на зазначене, шестимісячний строк звернення до суду позивачем не порушений.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири на рахунки, відкриті в Управлінні державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова, а не на рахунки, відкриті в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області.

Повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у даній справі буде зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у Шевченківському м. Харкова подання про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) помилково (безпідставно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7 068 (сім тисяч шістдесят вісім) грн 60 коп. сплаченого згідно з квитанцією від 28.03.2019.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України шляхом стягнення на користь позивача ѕ суми понесених судових витрат в частині сплаченого судового збору.

Також позивачем в прохальній частині позову заявлено вимогу про стягнення з ГУ ПФУ в Харківській області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2500 грн.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат представником відповідача надані до суду копії:

- договору про надання правової допомоги № 01/09/20 від 01.09.2020 між позивачем та Адвокатом ОСОБА_2 ;

- додаток № 1 від 26.10.2020 до договору про надання правової допомоги № 01/09/20 від 01.09.2020;

- ордер на надання правової допомоги, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 01/09/20 від 01.09.2020;

- засвідчену копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_2 ;

- засвідчену копію рахунку-фактури на оплату послуг Адвоката Тарасенко Д.Ю № 10/11/20 від 10.11.2020 за договором від 01.09.2020 відповідно до Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 01/09/20 на суму 2500,00 грн;

- засвідчену копію квитанції від 10.11.2020 про оплату за надання правових послуг Адвокату ОСОБА_2 на суму 2500,00 грн;

- засвідчену копію акту приймання-передачі наданих послуг від 10.11.2020 до договору про надання правової допомоги № 01/09/20 від 01.09.2020;

Відповідно до умов договору надання правничої допомоги № 01/09/20 від 01.09.2020, укладеного між позивачем та його представником, адвокатом Тарасенко Д.Ю., Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги Клієнту (особі, в інтересах якої укладений цей Договір) з наступних питань та у таких обсягах:

Представництво та захист прав та законних інтересів Клієнта включно, але не виключно, під час провадження та розгляду будь-яких справ, що стосуються прав та законних інтересів Клієнта, в органах виконавчої та судової влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності, зокрема, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, в органах внутрішніх справ, Державної міграційної служби України, органах охорони державного кордону України, органах Прокуратури, Служби Безпеки України, органах Державної реєстраційної служби, соціальних службах, тощо, а також судах загальної юрисдикції і адміністративних судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у Верховному Суді при перегляді рішень в адміністративних, кримінальних, цивільних справах та справах про адміністративні правопорушення, а також у Конституційному суді України, в якості представника та/або захисника.

Сторони домовилися, що правова допомога на виконання цього Договору надається за ціною, визначеною у Додатках до цього Договору. Допустимим є погодження розміру гонорару в усній формі - в такому випадку розмір гонорару зазначається в рахунку на оплату, а Клієнт оплатою цього рахунку свідчить про свою згоду із таким розміром гонорару.

Відповідно до копії наданого до матеріалів справи додатку № 1 від 26.10.2020 до договору, Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання Клієнту правової допомоги в обсягах, визначених Договором та Додатком №1 до Договору, а саме: Надання правової допомоги Клієнту з питання повернення помилково (безпідставно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, що включає в себе: аналіз наявних матеріалів, аналіз судової практики з аналогічних питань, підготовка позовної заяви, підготовка пакету документів для звернення до суду, представництво Клієнта в суді першої інстанції та будь-які інші дії щодо захисту Клієнта по зазначеному питанню.

Сторони погодили, що Гонорар за надання правової допомоги із зазначеного питання складає 2 500 гривень.

В акті приймання-передачі наданих послуг від 10.11.2020 до договору про надання правової допомоги № 01/09/20 від 01.09.2020 визначено, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги № 01/09/20 від 01.09.2020 адвокатом відповідно до Додатку № 1, надані наступні послуги: Аналіз наявних матеріалів - 1 год., Аналіз судової практики з аналогічних питань- 1 год., Підготовка позовної заяви 1,5 год., Підготовка пакету документів для звернення до суду -1 година.

Загальна сума, сплачена Клієнтом Адвокату, відповідно до квитанції від 10.11.2020, складає 2500,00 грн.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходив зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, має визначатися згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та підтверджуватися доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Тобто, договором про надання правової допомоги має бути визначено вартість робіт (послуг) адвоката.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається зі змісту договору про надання правової допомоги сторонами погоджено фіксований розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги.

Предмет договору конкретизований у Додатку № 1, договір укладався на надання правової допомоги та відповідно до вказаного Додатку № 1 сторонами погоджено надання правової допомоги, пов`язаної із предметом спору у даній справі.

Надання послуг адвокатом та оплата за договором в сумі 2500 грн підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Враховуючи предмет спірних правовідносин, ціну позову та рівень складності справи, а також обсяг наданих представником позивача доказів, доведеність розміру понесених позивачем витрат відповідно до умов Договору, суд вважає, що витрати, які заявлені представником позивача до відшкодування за надання правничої допомоги, є пропорційними та обґрунтованими, а відтак клопотання позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу підлягає задоволенню пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 1875 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у Шевченківському м. Харкова подання про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) помилково (безпідставно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7 068 (сім тисяч шістдесят вісім) грн. 60 коп., сплаченого згідно з квитанцією від 28.03.2019.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків,61022, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) у розмірі 630,60 грн (шістсот тридцять гривень 60 копійок).

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків,61022, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу адвоката на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) у розмірі 1875 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 січня 2021 року.

Суддя Білова О.В.