Справа № 640/237/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Київ № 640/237/20

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтел» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Комтел" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 11, ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд:

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.09.2019 року № 2;

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.09.2019 року № .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з висновками акту перевірки та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, оскільки такі висновки були зроблені без будь-якого дослідження самого факту здійснення господарських операцій, ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу, тому повинні бути скасовані.

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень діяв на підставі та у межах повноважень, наданих йому законодавством, з урахуванням інформації, судових рішень та інших документів, отриманих в порядку та у спосіб, визначених Кодексом.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтел» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ "ОНІКССТОР" за листопад та грудень 2016 року, з ТОВ "ЄЛАГІН" за квітень 2016 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.

За результатами перевірки було складено акт від 03.09.2019 №5/26-15-14-02-05/30856848 та встановлено наступні порушення:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 075 грн.,у тому числі за 2016 рік -194 гривні.

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 34 124 грн., в тому числі за грудень 2016 року у сумі 34 124 гривні.

Не погоджуючись із актом перевірки, позивач подав заперечення № 74 від 16 вересня 2019 року. За результатами розгляду заперечень, відповідач рішенням від 25.09.2019року № 12561/10/26-15- 05-02-05) залишив висновки акту перевірки без змін і виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 30.09.2019 року № 2 і № 2.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, про що було подано скаргу до Державної податкової служби України від 11.10.2019 року за № 80.

За результатами розгляду скарги позивачу було відмовлено в її задоволенні повністю, про що товариству було надіслано рішення про результати розгляду скарги від 09.12.2019 року за № 12242/6/99-00-08-05-02.

Незгода позивача із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи (підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Кодексу).

Відповідно до статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пунктів 200.1 200.4 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Враховуючи викладене, право на формування податкового кредиту та зменшення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок витрат шляхом відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності, пов`язується з фактичним здійсненням цих господарських операцій, що має підтверджуватись документально.

Суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з податку на додану вартість є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні ст.1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст.1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного, право платника на формування валових витрат є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно з`ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З врахуванням вказаної позиції суд досліджує обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентами - ТОВ «Оніксстор» і ТОВ «Єлагін».

Відповідно до змісту акту перевірки відповідачем встановлено, що між позивачем і ТОВ «Єлагін» були проведені господарські операції з поставки товару.

При цьому, як зазначає відповідач, під час проведення перевірки ГУ ДФС у м. Києві була отримана інформація по кримінальному провадженню, а саме пояснення допитаного директора ТОВ «Єлагін» ОСОБА_1 , який зазначив, що не має відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Єлагін».

До того ж , на підставі вказаний даних, до ІС «Податковий блок» було заведено картку суб`єкта фіктивного підприємництва ТОВ «Єлагін» від 06.06.2018.

На підставі наведених даних, відповідачем були зроблені висновки про нереальність здійснених операцій між ТОВ «Єлагін» і ТОВ «Комтел».

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, не погоджується із такими висновками відповідача про нереальність здійснених операцій, з огляду на наступне.

Факт придбання товару у ТОВ «Єлагін» підтверджується видатковою накладною № 08048970 від 08.04.2016 року (Sekonic L-758D Cine DigitalMaster), довіреністю № 147 від 05.04.2016 року, рахунком № 0504608 від 05.04.2016 року, платіжним дорученням № 2023 від 05.04.2016 року, податковою накладною № 8 від 05.04.2016 року.

В подальшому, позивачем був отриманий товар Sekonic-L758D Cine DigitalMaster у кількості 1 шт. 8 квітня 2016 року за довіреністю № 147 від 05.04.2016 року менеджером з постачання TOB «Комтел».

Як свідчать матеріали справи, дана операція відображена в бухгалтерському та податковому обліку позивача відповідно до чинного законодавства.

Згодом, придбаний товар було перепродано TOB «Телерадіокомпанія «Україна», що підтверджується специфікацією № 11 від 08.04.2016 року до договору поставки № ТРК-035427/2016 року від 22.02.2016 року та видатковою накладною №05-6 від 18.05.2016 року.

Посилання відповідача на протокол допиту свідка ОСОБА_1 , суд не приймає до уваги, оскільки зазначення щодо фігурування певної особи у кримінальному провадженні, у поясненнях, не має будь-якого правового значення для цілей визначення у даному випадку податкових зобов`язань, та спростовується в матеріалах справи первинними документами.

Крім того, за результатами проведеної перевірки встановлено, що позивач мав господарські відносини із ТОВ «Оніксстор».

Як зазначає відповідач, за період взаємовідносин із позивачем, директором та головним бухгалтером ТОВ «Оніксстор» був ОСОБА_2 .

Згідно інформації, наведеної у фінансовому звіті суб`єкта малого підприємництва, вартість основних фондів контрагента становила 65,8 тис. грн, чисельність працюючих - 20 осіб.

Проте, в зв`язку із тим, що у ході перевірки контролюючим органом було отримано інформацію про наявність протоколу допиту ОСОБА_2 від 29.10.2018, згідно якого останній повідомив про непричетність до ведення господарської діяльності ТОВ «Оніксстор», відповідач дійшов висновку про неможливість проведення господарських операцій із ТОВ «Комтел».

Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, не погоджується із такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ «Комтел» і ТОВ «Оніксстор» були господарські взаємовідносини щодо поставки товарів.

Факт виконання сторонами зобов`язань щодо поставки товарів підтверджується в матеріалах справи наступними документами: видатковою накладною № ОС-11/0088 від 16.11.2016 року, видатковою накладною № ОС -11/0044 від 09.11.2016 рок, видатковою накладною, № ОС -11/ 0087 від 16.11.2016 року, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОС-12/02 від 02.12.2016 рок, довіреністю № 403 від 16.11.16, довіреністю № 390 від 09.11.16, довіреністю № 402 від 16.11.16, рахунком-фактура № ОС -0001881 від 11.11.2016 рок, рахунком-фактура № ОС -0001869 від 09.11.2016 року, рахунком-фактурою № ОС -0002001 від 30.11.2016 року, рахунком-фактурою № ОС - 0001864 від 09.11.2016 року

Судом встановлено, що по вказаним операціям було належним чином зареєстровано та отримано податкові накладні від постачальника, по яким відображено податковий кредит, а саме: податкова накладна № 50 від 09.11.2016 рок, податкова накладна № 91 від 15.11.2016 року, податкова накладна № 90 від 15.11.2016 року, податкова накладна № 4 від 23.11.2016 року.

Крім того, дані про вищевказані операції були включені в декларації з ПДВ за листопад та грудень 2016 року та декларацію з податку на прибуток за 2016 рік.

Спростовуючи доводи відповідача відносно неможливості здійснення вказаних господарських операцій, позивач надав до суду лист щодо підтвердження кваліфікації працівників, які мають необхідні знання та досвід для виконання робіт по монтажу серверу, а також довідку про наявність промислово-виробничого персоналу за № 164 від 12.07.2016 року.

До того ж, для підтвердження законності походження придбаного товару позивач надав суду наступні документи: акт монтажу від 11.11.2016 року на сервер SYS-6028R-ClR12/2xE5- 2630/128GB/12x4TB/CV , ВМД № 125120105/2015/326127 (комплектуючі для серверу), ВМД № 125120105/2016/320808 (комплектуючі для серверу), ВМД № 125120105/2016/323432 (комплектуючі для серверу), ВМД № 125120105/2016/324527 (підсилювач аудіо/відео сигналу ATEN VE600A-A7-G DVI/Audioextender, комплектуючі для серверу), ВМД № 125120105/2016/324262 (мережевий адаптор Supermicro AOC-STG-i2T, підсилювач аудіо/відео сигналу ATEN VE600A-A7-G DVI/Audioextender, та комплектуючі серверу), ВМД № /2016/322845 (комплектуючі для серверу).

Вказані документи були досліджені судом під час розгляду справи по суті.

Крім того, реальність придбання TOB «Комтел» товарів у TOB «Оніксстор» підтверджується первинними документами щодо наступної реалізації товарів, у тому числі експортними деклараціями.

Так, наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що мережевий адаптор Supermicro AOC-STG-i2T було реалізовано за договором 18/2111/16 від 21.11.2016 року. Факт поставки підтверджується видатковою накладною № 11-35 від 22.11.2016 року та довіреністю № 12 від 21.11.2016 року

Сервер SYS-6028R-C1R12/2хЕ5-263 0/128GB/12х4ТВ/СV було продано позивачем ООО «Траст Медіа», м.Бишкек, що підтверджується договором № 1/08-11-2016 від 08.11.2016 року, актом приймання-передачі обладнання від 12.12.2016 року, ВМД 125120105/2016/329624,. авіанакладною 235-10098771, інвойсом №С/1-1/08-11-2016 від 29.11.2016.

Підсилювач аудіо/відео сигналу ATEN VE600A-A7-G DVI/Audioextender було продано TOB "ОРБІТА", що підтверджується видатковою накладною № 11-52 від 29.11.2016 року та довіреністю № 42 від 29.11.2016 року.

Ремонт KVM-подовжувача виконувався на умовах субпідряду для телеканалу «Україна» у складі робіт з пусконалагодження. Як встановлено під час розгляду справи судом, замовник - телеканал «Україна», прийняв виконання даних робіт, що підтверджується договором про надання послуг № 88 від 15.09.2015 року та актом виконаних робіт від 19.12.2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що поставка товару ТОВ «Оніксстор» на адресу позивача мала реальний характер, що підтверджено в матеріалах справи відповідними первинним документами, а також їх подальшою реалізацією, в т.ч. в порядку експорту.

В частині посилань відповідача в акті перевірки на показання осіб, які не мають відношення до ведення господарської діяльності контрагентів позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КК України фіктивне підприємництво- це створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 роз`яснюється, що як незаконну діяльність, про яку йдеться у статті 205 КК, слід розуміти такі види діяльності, які особа або не має права здійснювати взагалі, або ж, маючи право на це за певних умов чи з дотриманням певного порядку, здійснює з їх порушенням.

Згідно зі статтею 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2015 року у справі № 826/18925/14, зокрема зазначалось наступне: «притягнення до кримінальної відповідальності фізичної особи по собі не створює жодних юридичних наслідків для юридичної особи , засновником якої вона були і тим більше для контрагентів такої юридичної особи: «…обставини щодо діяння фізичної особи (засновника чи директора підприємства), встановлені вироком суду по кримінальній справі відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов`язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2016 р. по справі №К/800/11516/16; в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Отже, обставини, на які посилається відповідач в рамках кримінального провадження відносно директора ТОВ «Оніксстор» ОСОБА_2 і директора ТОВ "Єлагін" ОСОБА_1 , не спростовують реальність операцій між позивачем і його контрагентами.

Крім того, всі договори, які укладені позивачем з ТОВ «Оніксстор» і ТОВ "Єлагін" до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Під час розгляду справи, суд встановив, що висновки контролюючого органу мають характер припущень та не підтверджені належними та допустимими доказами, враховуючи, що обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення згідно із ч.2 ст.71 КАСУ покладається на відповідача, проте спростовуються наданими позивачем до матеріалів справи документами.

Суд звертає увагу, що фактично контролюючий орган стверджує про безтоварність (фіктивність) спірних операцій із ТОВ «Оніксстор», однак при цьому визнає право позивача на витрати, які зменшують об`єкт оподаткування податком на прибуток по цим же операціям. Таким чином відповідач з одного боку вказує на податкові наслідки за результатами спірних операцій, з огляду на їх безтоварність (фіктивність), а з іншого боку - враховує результати цих же операцій для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств. Тобто, визначаючи позивачу грошові зобов`язання за результатами спірних операцій, відповідач тим самим визнає реальність таких операцій та податкові наслідки , які вони спричиняють.

З огляду на це, суд критично відноситься до таких аргументів відповідача, оскільки вони є необґрунтованими та протирічать один одному.

В Акті перевірки не наведено жодних обставин та не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій із вказаними вище контрагентами цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

У той же час , позивачем надано сукупність первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують виконання такого роду операцій, у т.ч. договори, первинні документи, податкові накладні, платіжні доручення, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Первинні документи, податкові накладні мають всі необхідні реквізити, скріплені підписами та печатками сторін.

У даному випадку у суду відсутні правові підстави для висновку про юридичну дефектність наданих під час розгляду справи документів.

Окрім вищевикладеного, суд звертає увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

Викладені відповідачем аргументи для збільшення позивачу податкового зобов`язання з ПДВ є недостатніми, позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту є несправедливим, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Крім зазначеного, суд звертає увагу на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 року у справі № 2а-728/12/1070 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12.04.2017 року, відповідно до яких відсутність об`єктивної змоги переконатися у недостовірності первинних документів чи окремих його реквізитів (зокрема підпису, прізвища особи, що здійснює операцію тощо) під час його отримання чи протягом найближчого часу виключає притягнення до відповідальності особи, яка використала такий документ у податковому обліку.

Згідно із приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийнятих ним рішення, тому оспорювані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, як незаконні та необґрунтовані.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 139, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтел" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 11, ) задовольнити повністю;

2. Скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.09.2019 року № 2;

3. Скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.09.2019 року № ;

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтел" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 11, ) понесені судові витрати у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві грн 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа