Справа № 480/4636/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Справа № 480/4636/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,

представника позивача - адвоката Миланича А.М,,

представника відповіача - Шаповал Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4636/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який його представник підтримав в ході розгляду справи, мотивуючи вимоги тим, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, про що 10.06.2019 складений акт перевірки №642/18-28-13-03-10/ НОМЕР_1 /136. Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 09 липня 2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4728222,70 грн. та №3 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн.

Позивач вважає протиправними і просить скасувати податкові повідомлення-рішення, зазначивши, що досліджуючи діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи, податковий орган протиправно вважає, що така діяльність є підприємницькою та передбачає на меті отримання доходу як підприємцем, в результаті чого позивачем, окрім всього іншого, через заниження чистого оподатковуваного доходу занижено суму податку на доходи фізичних осіб. Фактично ж об`єкти нерухомості реалізовані позивачем на підставі договорів купівлі-продажу, в яких продавцем є ОСОБА_1 як фізична особа, власник майна, якому виконавчими комітетами відповідних місцевих рад видані Свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

При цьому позивачем було самостійно сплачено податок з доходів фізичних осіб від реалізації нерухомого майна як фізичною особою за ставкою 5% від отриманої суми (вартості), а також земельних ділянок, та 1,5% військового збору, відповідно до вимог ст. 167 та ст. 172 ПК України.

Оскільки позивач в рамках проведеної перевірки виступав як фізична особа та сплатив ПДФО як фізична особа в порядку ст. 172 ПК України, то спірні податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем є протиправними.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що в періоді, який перевірявся (з 01.01.2016 по 31.12.2018) ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, платником спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (2 група зі сплатою єдиного податку у розмірі 20.0 %) та сплачував єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування за видами діяльності: 43.29 Інші будівельно- монтажні роботи. 43.32 Установлення столярних виробів. 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін. 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

Маючи заборгованість по сплаті єдиного податку, відповідно до вимог абз.8. п.п.298.2.3., п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, ОСОБА_1 як платник єдиного податку повинен був перейти на сплату інших податків і зборів, тобто на загальну систему оподаткування з 30.06.2017р.

Водночас, за даними форми 1 ДФ фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна (земельні ділянки та будівлі) у загальній сумі 5 686 856,00 грн., у т.ч. за 2016 отримав 2812035,00 грн., за 2017 отримав 91 1658.00 грн., за 2018 отримав 1962262.00 грн.

Системна діяльність з продажу об`єктів нерухомості підпадає під визначення господарської діяльності та у розумінні пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, тому за результатами проведеної контролюючим органом перевірки було встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за 2018 на суму 3 575 1 14,28 грн.

Крім того, загальна сума від здійснення позивачем операцій з постачання товарів/послуг, що підлягає оподаткуванню, протягом 12 календарних місяців перевищила сукупно 1000000 гривень, а відтак, платник зобов`язаний був зареєструватися як платник податку на додану вартість згідно з вимогами статті 183 Податкового кодексу України.

Також, позивачем було занижено суму єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік на суму 137 602,08 грн., яке сталося у зв`язку із заниженням валового доходу внаслідок невключения до його складу доходів від систематичної реалізації будівельних об`єктів за 2018 рік.

Позивачем було самостійно сплачено податок з доходів фізичних осіб від реалізації нерухомого майна, однак як фізичною особою - громадянином, а не як фізичною особою- підприємцем.

Доходи від реалізації нерухомого майна були оподатковані громадянином ОСОБА_1 за ставкою, встановленою статтею 172 Податкового кодексу України, внаслідок чого сплачено податок за ставкою 5 відсотків від отриманої від реалізації дачних будників суми їх вартості.

Досліджуючи діяльність ОСОБА_1 , як фізичної особи, в ході перевірки було встановлено, що діяльність з продажу дачних будинків є підприємницькою, що має на меті отримання доходу саме підприємцем, а не фізичною особою.

З матеріалів перевірки вбачається, що громадянин ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду збудував двадцять три будинки загальною площею приблизно 2.5 тис. кв.м, які мають індивідуальні санвузли, мансарди, кухні.

Надаючи оцінку такому будівництву, потрібно виходити в того, що його не можна кваліфікувати як таке, що мало на меті задоволення лише власних (особистих) потреб громадянина.

Будівництво окремих, у тому числі багатоквартирних об`єктів, як за власні, так і за рахунок залучених коштів, свідчить про намір отримання прибутку від їх продажу, що є характерною рисою підприємницької діяльності.

При цьому, продаж позивачем протягом 2016 - 2018 років великої кількості однотипних об`єктів нерухомості свідчить про систематичну діяльність, як ще одну ознаку підприємництва.

Також, будуючи велику кількість об`єктів, позивач ніс певний ризик, зокрема в тому, що об`єкти не будуть продані достатньо швидко і за прийнятною ціною.

Використання прийомів і методів, притаманних підприємницькій діяльності, таких як реклама, також вказує про намір позивача отримувати дохід від продажу збудованих житлових будівель.

Комплекс послідовних цілеспрямованих дій, метою яких є будівництво та подальший продаж ряду однотипних об`єктів нерухомості з метою отримання прибутку, свідчить про те, що така діяльність позивача для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька, а відтак, вказані операції підлягають оподаткуванню за відповідними нормами Податкового кодексу України за ставкою 18 відсотків, незалежно від визначених видів господарської діяльності платника.

За даними АІС «Податковий блок» протягом 2016-2018 років по операціях з купівлі- продажу нерухомого майна, позивачем сплачений податок з доходів фізичних осіб за ставкою 5 відсотків у 2016 у розмірі 141396,75 грн., у 2017 у розмірі 45214,00 грн., у 2018 у розмірі 55072,27 грн. та військовий збір за ставкою 1,5 відсотків у 2016 у розмірі 42269,03 грн., у 2017 у розмірі 13564,38 грн., у 2018 у розмірі 7537,59 грн.

Однак, в порушення вимог п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, здійснення платником підприємницької діяльності у частині продажу об`єктів нерухомого майна призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на 19 026 969.00 грн.

При цьому будь-яких первинних документів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності, на перевірку надано не було.

Висновком експертизи у кримінальному провадженні, дослідженим у ході перевірки, встановлено суму заниження позивачем валового доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2018 рік у розмірі 24277692,00 грн., сума чистого доходу позивача за 2018 рік як база нарахування податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності визначена у розмірі 19864993,00 грн. Сума чистого доходу визначена починаючи з 4-го продажу за 2018 рік. Штрафні санкції застосовані на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у розмірі 25% суми донарахованого податку.

В частині застосування штрафних санкцій до позивача у розмірі 510 грн., відповідач зазначив, що податкові декларації про майновий стан і доходи платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ДПІ ум. Сумах за 2016-2018 роки не подавалися, що є порушенням вимог п.п. 49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України. Відповідно застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн. за кожен рік, що склало 510.00 грн.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, про що 10.06.2019 складений акт перевірки №642/18-28-13-03-10/ НОМЕР_1 /136 ( а.с.16-47). Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 09 липня 2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення № про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4728222,70 грн. та №3 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн. ( а.с.11,12)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

В періоді, що перевірявся (з 01.01.2016 по 31.12.2018) ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, платником спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (2 група зі сплатою єдиного податку у розмірі 20.0 %) та сплачував єдиний соціальний внесок па загальнообов`язкове соціальне страхування.

Водночас, за даними форми 1 ДФ фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна (земельні ділянки та будівлі) у загальній сумі 5 686 856.00 грн., у т.ч. за 2016 отримав 2812035.00 грн., за 2017 отримав 91 1658.00 грн., за 2018 отримав 1962262.00 грн. ОСОБА_1 було самостійно сплачено податок з доходів фізичних осіб від реалізації нерухомого майна, однак як фізичною особою - громадянином, а не як фізичною особою-підприємцем, за ставкою, встановленою статтею 172 Податкового кодексу України, внаслідок чого сплачено податок за ставкою 5 відсотків.

Суд погоджується із доводами податкового органу про виникнення у позивача обов`язку сплати податку у відповідності до ст. 177 Податкового кодексу України, та вважає, що дохід позивачем отриманий в межах підприємницької діяльності.

Так, судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивачем збудовано та реалізовано двадцять три будинки в обслуговуючому кооперативі «Титул» на території Косівщинської сільської ради, частина з яких значиться як садові будинки, частина переведена в житлові.

На переконання суду, така діяльність позивача є підприємницькою.

Так, відповідно до приписів ст. 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому, визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.

Юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право - та дієздатності. Тобто, фізична особа перебуваючи у статусі суб`єкта підприємницької діяльності може здійснювати договірні відносини від свого імені, як фізична особа, разом з тим, слід враховувати наступне.

Цивільний кодекс України (стаття 50) передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Стаття 51 Цивільного кодексу України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною другою ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України). Відтак, підприємницьку діяльність можна представити як сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації на ринку товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку. Аналізуючи ознаки, притаманні підприємницькій діяльності, можна зробитивисновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків.

Будівництво такої кількості однотипних об`єктів нерухомості та їх подальша реалізація свідчить про мету отримання прибутку від такої діяльності, а не про задоволення власних ( особистих) потреб громадянина.

Комплекс послідовних цілеспрямованих дій, метою яких є будівництво та подальший продаж ряду однотипних об`єктів нерухомості з метою отримання прибутку, свідчить про те, що така діяльність позивача для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька, а відтак, вказані операції підлягають оподаткуванню за відповідними нормами Податкового кодексу України за ставкою 18 відсотків, незалежно від визначених видів господарської діяльності платника.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 N 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» визначено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з мстою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною осадою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик (н. 4 Постанови).

У постанові від 13.03.2018р. у справі № 826/13138/15, викладено правову позицію Верховного Суду стосовно того, що сам лише факт підписання зазначених договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не є свідченням непов`язаності таких операціїі із підприємницькою діяльністю. Саме лише формулювання таких відносин, не може спростувати їх зміст.

Таким чином, суд погоджується доводами податкового органу про те, що здійснюючи діяльність на спрощеній системі оподаткування та перевищивши граничний обсяг суми від здійснення операцій з продажу об`єктів нерухомості, підлягають оподаткуванню, позивач як Фізична особа - підприємець повинен був перейти на загальну систему оподаткування з 30.06.2017, зареєструватися платником податку на додану вартість та здійснювати сплату податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Також суд не вбачає порушень в діях відповідача при обчисленні розміру валового доходу від здійснення підприємницької діяльності на підставі досліджених в ході перевірки матеріалів, що містяться в кримінальному провадженні №0000075. Використання відповідачем під час перевірки матеріалів кримінальної справи, доступ до яких надано у встановленому порядку, відповідає вимогам закону. Доступ до матеріалів справи надається у порядку, передбаченому ст. 85, п. 85.9 ПК України та ст. 222 КПК України.

При цьому позивачем первинних документів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності, на перевірку податковому органу та суду надано не було. Так само позивачем не надано доказів і вилучення таких документів правоохоронними органами. Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, зокрема, про неправомірність формування платником податків даних податкового обліку, необхідно враховувати, що такий платник податків має спростувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Судом також встановлено, що податкові декларації про майновий стан і доходи платника податків позивачем до ДПІ у м. Сумах за 2016-2018 роки не подавалися, що є порушенням вимог п.п. 49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, відтак, застосування штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. за кожен рік, що в загальному розмірі склало 510,00 грн. є правомірним.

На підставі викладеного, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( код податковий номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області ( , вул.Іллінська,13, м.Суми, 40009) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 21 грудня 2020 року.

Суддя Л.М. Опімах