Справа № 420/2422/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2422/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул.Єврейська,12, м.Одеса, 65014) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 07.10.2020р.):

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 11.10.2019 року №2487 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на начальника ІТТ №8 ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 . Головним управлінням Національної поліції в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1439 о/с від 29 жовтня 2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 (0070544) начальника ізолятору тимчасового гримання №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області;

поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області па користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду за період 18.01.2018 року по 10.06.2019 року включно;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу із відрахуванням загальнообов`язкових до сплати платежів з 11.06.2019 року по день винесення рішення суду у цій справі;

допустити до негайного виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області та стягнення із Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць із відповідним відрахуванням загальнообов`язкових платежів.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що 17 січня 2018 року Одеським окружним адміністративним судом було прийнято рішення по справі №815/5321/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення№1510 о/с від 20.09.2017 року, поновлення на посаді, яким, зокрема, поновлено капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектор викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області. Після прийняття вказаного рішення, на підставі усних переговорів з відповідачем, позивач чекав па поновлення його на посаді. 27.01.2020 року представником позивача надіслано адвокатський запит з проханням повідомити про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду №815/5321/17 та надати усі документи, що це підтверджують. На що була отримана відповідь, що у листопаді 2019 року з ОСОБА_1 було проведено остаточний розрахунок грошового забезпечення, однак, у зв`язку із прогулами та відсутністю на роботі з 10.06 по 06.09.2019 року наразі у нього наявна заборгованість перед ГУНП в Одеській області у розмірі 9863,08 грн. 13.02.2020 року подано адвокатський запит з проханням направити наказ про звільнення ОСОБА_1 та інші документі на підставі яких його було прийнято, та надати документальне підтвердження заборгованості в сумі 9863.08 грн, та нa підставі чого вона виникла. 13.02.2020 року був отриманий завірений витяг з наказу Головного управління № 697 о/с від 10.06.2019 року, яким поновлено капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області. 05.03.2020 року була отримана відповідь на адвокатський запит від 18.02.2020 року з копіями документів : копія наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 11.10.2019 року №>2487 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ПТ №>8 ГУНИ в Одеській області; витяг з наказу начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.10.2019 року № 1439 о/с. яким ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, через системні прогули. Позивач вважає вказаний наказ протиправним, оскільки відповідач поновив позивача на посаді, лише 10 червня 2019 року наказом №697 о/с. Вказаний наказ позивач не отримував, про своє поновлення не знав. З наказу№2487 о/с від 11.10.2019 року вбачається, що звільнення позивача зі служби в поліції проведено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію України». Вказана стаття передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Про дисциплінарне стягнення Позивач також не повідомлений, чим порушене його право на оскарження цього стягнення. Позивач вважає, що не міг здійснити дисциплінарний проступок не перебуваючи на робочому місці.

Ухвалою суду від 24 березня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та зупинено провадження по адміністративній справі №420/2422/20 до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

07.10.2020р. відкладено проведення підготовчого судового засідання на 09 листопада 2020 року на 10.00 год.

09.11.2020р. відкладено проведення підготовчого засідання на 08 грудня 2020 року на 10.00 год.

08.12.2020р. відкладено проведення підготовчого засідання на 18 грудня 2020 року на 12.00 год.

Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику учасників судочинства на « 20» січня 2021 року.

23.04.2020р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечується проти задоволення позову, оскільки відповідачем здійснено усіх можливих та передбачених законом заходів щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року по справі №815/5321/17, та поновлено позивача в органах ГУ НП в Одеській області, проте позивач на службу не з`являвся, у зв`язку з чи проведено службове розслідування та звільнено позивача з займаної посади. Про проведення службового розслідування позивач повідомлявся відповідно до норм чинного законодавства.

07.10.2020р. від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що при проведенні службового розслідування відповідачем порушено порядок його проведення.

13.10.2020р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач наполягає на правомірності своїх дій.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року по справі №815/5321/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 р. визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1510 о/с від 20.09.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області. Поновлено капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектор) викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді начальника сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

03.12.2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Саєвська О.П. листом звернулася до ГУНП в Одеській області з проханням виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року по справі №815/5321/17.

ГУНП в Одеській області листом №20/С-181 від повідомило представника позивача, що до зазначеного листа не додано посвідчену адвокатом копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, що унеможливлює його опрацювання.

09.01.2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Саєвська О.П. надіслано адвокатський запит з проханням виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року по справі №815/5321/17.

Листом №20/4/аз від 15.01.2020р. ГУНП в Одеській області повідомило про неможливість повторного виконання судового рішення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Саєвська О.П. звернулась до ГУНП в Одеській області з адвокатським запитом від 27.01.2020 року з проханням повідомити про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду №815/5321/17 та надати усі документи, що це підтверджують.

Листом №20/179 від 30.01.2020р. ГУНП в Одеській області повідомило, що у листопаді 2019 року з ОСОБА_1 було проведено остаточний розрахунок грошового забезпечення, однак, у зв`язку із прогулами та відсутністю на роботі з 10.06 по 06.09.2019 року наразі у нього наявна заборгованість перед ГУНП в Одеській області у розмірі 9863,08 грн.

Листом ГУНП в Одеській області №132 /аз від 05.02.2020 року направлено представнику позивача завірений витяг з наказу Головного управління № 697 о/с від 10.06.2019 року, яким поновлено капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

13.02.2020 року представником позивача подано адвокатський запит з проханням направити наказ про звільнення ОСОБА_1 та інші документі на підставі яких його було прийнято, та надати документальне підтвердження заборгованості в сумі 9863.08 гри, та нa підставі чого вона виникла.

Листом ГУНП в Одеській області №9/22аз від 19.02.2020 року на виконання адвокатського запиту направлено представнику позивача відповідь на адвокатський запит від 18.02.2020 року з копіями документів: копія наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 11.10.2019 року №2487 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ПТ №8 ГУНП в Одеській області; витяг з наказу начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.10.2019 року № 1439 о/с. яким ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, через системні прогули.

Крім того, судом встановлено, що наказом ГУНП в Одеській області №697 о/с від 10.06.2019 на виконання рішення суду, скасовано пункт наказу ГУНП в Одеській області від 20.09.2017 № 1510 о/с щодо звільнення зі служби в поліції за п.4 ч. 1 статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області. Та поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання № 8 ГУНП в Одеській області.

29.07.2019 року на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 начальник відділу організації діяльності ІТТ ГУНП в Одеській області Скрипка Ю. надіслано лист з повідомленням про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2018 року по справі № 815/5321/17, також повідомив, що ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції на посаді начальника ІТТ № 8 (м. Арциз) ГУНП в Одеській області. Крім того запросив ОСОБА_1 з`явитись до відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління за адресою: вул. Преображенська 44 каб.21 м. Одеса для вирішення питання щодо подальшого проходження служби на призначеній згідно наказу ГУНП посаді. (докази направлення вказаного листа ОСОБА_1 в матеріалах справи - відсутні).

Начальником ОДІТТ ГУНП в Одеській області майором поліції Скрипки Ю. направлено на адресу начальника ГУНП в Одеській області направлено доповідну записку від 06.08.2019 року.

16.08.2019 року наказом ГУНП в Одеській області № 2007 від 16.08.2019 року призначено службове розслідування та склад дисциплінарної комісії у складі: голови - заступника начальника ГУНП полковника поліції Іщенка І.В. , членів дисциплінарної комісії: начальника УКЗ ГУНП полковника поліції Перчика О.М. , т.в.о. заступника начальника управління - начальника ВІОС УКЗ ГУНП майора поліції Мерденова Ю.В. , інспектора ВІОС УКЗ ГУНП старшого лейтенанта поліції Корні І.В .

Листом від 03.09.2019 року за вих. № 9/6653 т.в.о. заступника начальника - начальника ВІОС УКЗ ГУНП в Одеській області Мерденов Ю. повідомив за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 проте, що у зв`язку із тривалою відсутністю на службі ОСОБА_1 на робочому місці в ІТТ № 8 ГУНП в Одеській області, відділом інспекції з особового складу УКЗ ГУНП проводиться службове розслідування, призначене наказом ГУНП в Одеській області від 16.08.2019 року № 2007 та просив запросив з`явитись для встановлення обставин відсутності на робочому місці та опитування в рамках вказаного службового розслідування до ГУНП в Одеській області за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач зазначає, що не вихід на службу ОСОБА_1 було задокументовано відповідними актами які були зареєстровані та складені у встановленому порядку:

акт № 278/107 від 02.09.2019 року про відсутність на службі з 09:00 год 02.09.2019 року по 17:00 год. 02.09.2019 року;

акт № 278/108 від 03.09.2019 року про відсутність на службі з 09:00 год. 03.09.2019 року по 17:00 год. 03.09.2019 року;

акт № 278/111 від 04.09.2019 року про відсутність на службі з 09:00 год. 04.09.2019 року по 17:00 год. 04.09.2019 року;

акт № 278/113 від 05.09.2019 року про відсутність на службі з 09:00 год. 05.09.2019 року по 17:00 год. 05.09.2019 року;

акт № 278/115 від 06.09.2019 року про відсутність на службі з 09:00 год. 06.09.2019 року по 17:00 год. 06.09.2019 року.

З висновку службового розслідування вбачається, що в ході службового розслідування комісією було перевірено чи не знаходиться ОСОБА_1 на лікуванні, так за інформацією начальника ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» Богдана Ю.В. від 10.09.2019 року вих.. № 33/36-720 капітан поліції ОСОБА_1 протягом 2018-2019 року до поліклініки ДУ ТМО не звертався.

Під час проведення службового розслідування було опитано начальника ВОДІТТ ГУНП в Одеській області Скрипку Ю.П. та інспектора ВОДІТТ ГУНП в Одеській області Муравйова С.В. які повідомили, що телефонували ОСОБА_1 на його мобільний телефон - НОМЕР_2 з метою з`ясувати чому останній не виходить на службу, проте слухавку ніхто не піднімав або деколи абонентський номер був відключений.

Також ОСОБА_1 відвідувався за адресою: АДРЕСА_1 проте двері квартири ніхто не відчиняв а сусіди повідомили, що громадянин ОСОБА_1 їм взагалі не відомий, та те що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не мешкає.

Після цього було здійснено дзвінок адвокату ОСОБА_1 громадянину Козлову А.В. (який представляв інтереси ОСОБА_1 по справі № 815/5321/17) на абонентський номер - НОМЕР_3 , та повідомлено про те, що його розшукує керівництво у зв`язку з поновленням на службі та у зв`язку із не виходом ОСОБА_1 на службу. Проте і такі спроби не дали позитивного результату в подальшому адвокат не піднімав слухавку на телефоні дзвінки працівників ГУНП в Одеській області.

Отже враховуючи вищевикладене прозоро вбачається, що ГУНП в Одеській області жодним чином не порушувало вимог чинного законодавства при прийнятті оскаржуваних наказів ОСОБА_1 .

Більш того ГУНП в Одеській області виконало рішення суду та всіма можливими способами намагалось з`ясувати причину неявки ОСОБА_1 на службу, зв`язувалось з ОСОБА_1 і через УКРПОШТУ і мобільним зв`язком, також шляхом відвідування за домашньою адресою, через дзвінки адвокату ОСОБА_1 , тощо.

03.09.2019 за допомогою додатка-месенджера «Vіbеr» та «WhatsApp», за номером телефону який також належить ОСОБА_1 НОМЕР_4 було відправлено повідомлення щодо прибуття до ГУНП для надання пояснень з метою з`ясування відсутності на робочому місті, про що на телефон надійшла відмітка про ознайомлення адресата з вказаним повідомленням, проте ніякої відповіді на такі листи не надходило.

Беручи до уваги все викладене вище, службове розслідування закінчено складено висновок службового розслідування, який затверджено начальником ГУНП в Одеській області 13.09.2019 року.

11.10.2019 року ГУНП в Одеській області видало наказ № 2487 яким за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог підпунктів 1, 2 пункту 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1,2 ч.З статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-УІІІ, Присяги поліцейського, абзацу 1 п.3.2 розділу 3 Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в Одеській області від 29.10.2018 року № 3705, начальника ІТТ № 8 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Зазначений наказ реалізовано наказом ГУНП в Одеській області № 1439 о/с від 29.10.2019.

Позивач, вважаючи, що відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не враховано відсутність доказів вчинення дисциплінарних порушень, зазначених у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VІІІ), який набрав чинності 7 листопада 2015 року.

У частині 1 статті 60 вказаного Закону № 580-VІІІ зазначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У відповідності до частини першої статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту НПУ визначено, що керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807.

Крім того, вказаним Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

16.08.2019 року наказом ГУНП в Одеській області № 2007 від 16.08.2019 року призначено службове розслідування та склад дисциплінарної комісії у складі: голови - заступника начальника ГУНП полковника поліції Іщенка І.В. , членів дисциплінарної комісії: начальника УКЗ ГУНП полковника поліції Перчика О.М., т.в.о. заступника начальника управління - начальника ВІОС УКЗ ГУНП майора поліції Мерденова Ю.В. , інспектора ВІОС УКЗ ГУНП старшого лейтенанта поліції Корні І.В .

Згідно пункту 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 7 розділу V Порядку № 893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:

одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;

отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Відповідно до висновку службового розслідування затвердженого Начальником ГУНП в Одеській області затвердженого 13.09.2019р. рекомендовано за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.п. 1, 2ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1,2 ч. 3 ст 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII, Присяги поліцейського, абзацу 1 п. 3.2. розділу 3 наказу ГУНП від 29.10.2018р. №3705 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку ГУНП в Одеській області», начальника ІТТ №8 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліціїї».

Суд звертає увагу на те, що правомірність наказів про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 є предметом позову в даній адміністративній справі.

Тому, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Зі змісту оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 11.10.2019 року №2487 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», судом встановлено, що в останньому зазначені наступні підстави звільнення позивача , а саме: у ході проведення службового розслідування встановлено порушенні вимог п.п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1,2 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII, Присяги поліцейського, абзацу 1 п. 3.2. розділу 3 наказу ГУНП від 29.10.2018р. №3705 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку ГУНП в Одеській області», що виразилося у свідомому ігноруванні вимог службової дисципліни та невиході на службу без поважних причин з 10.06.2019р по 06.09.2019р.

Зазначений наказ реалізовано наказом ГУНП в Одеській області №1439 о/с від 29.10.2019 року.

З аналізу вищезазначених норм, порушень які, на думку відповідача, стали підставою звільнення, суд дійшов висновку про те, що позивача звільнено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився фактично у свідомому ігноруванні вимог службової дисципліни та невиході на службу без поважних причин з 10.06.2019р по 06.09.2019р.

Позивач у позовній заяві зазначає, що його не було проінформовано про поновлення на посаді, а про такі дії відповідача він дізнався лише після надсилання представником позивача адвокатських запитів щодо стану виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року по справі №815/5321/17.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно з вимогами ч.5 ст.235 КЗпП України, прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Судом встановлено, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року по справі №815/5321/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 р. визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1510 о/с від 20.09.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області. Поновлено капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектор) викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді начальника сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Проте наказом ГУНП в Одеській області №697 о/с від 10.06.2019 на виконання рішення суду, скасовано пункт наказу ГУНП в Одеській області від 20.09.2017 № 1510 о/с щодо звільнення зі служби в поліції за п.4 ч. 1 статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області. Та поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання № 8 ГУНП в Одеській області.

Посилання позивача на те, що з метою виконання рішення суду ОСОБА_1 неодноразово запрошувався до Головного управління для вирішення питань проходження служби, суд не приймає до уваги, оскільки до суду не надано доказів направлення ОСОБА_1 відповідних повідомлень.

Крім того, твердження відповідача щодо вжиття Головним управлінням всі можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 про поновлення на службі за усіма відомими роботодавцю адресами та засобами зв`язку, зокрема лист начальника відділу організації діяльності ІТТ ГУНП в Одеській області Скрипка Ю. від 29.07.2019 року, який направлено на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 надіслав, з повідомленням про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2018 року по справі № 815/5321/17, та поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника ІТТ № 8 (м. Арциз) ГУНП в Одеській області, і запрошення ОСОБА_1 з`явитись до відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління за адресою: вул. Преображенська 44 каб.21 м. Одеса для вирішення питання щодо подальшого проходження служби на призначеній згідно наказу ГУНП посаді, суд не приймає до уваги, оскільки доказів направлення вказаного листа до суду не надано.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано свого обов`язку щодо повідомлення позивача про поновлення його на посаді.

За наведених обставин позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 11.10.2019 року №2487 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на начальника ІТТ №8 ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 . Головним управлінням Національної поліції в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1439 о/с від 29 жовтня 2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 (0070544) начальника ізолятору тимчасового гримання №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області підлягають задоволенню повністю.

Оскільки судом встановлено, що позивача звільнено не законно, належним способом захисту його прав буде поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок №100).

Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

В силу пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

За змістом абзацу 2 пункту 8 Порядку №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абзац 3 пункт 8 Порядку № 100).

Пунктами 2, 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Верховний Суд зазначає, що при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-погодинниками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів про фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, число відпрацьованих робочих днів (годин), суд об`єктивно позбавлений можливості встановити розрахунок середньоденної (середньогодинної) заробітної плати, яку отримував позивач у січні лютому 2020 року.

За таких обставин та з метою ефективного захисту порушеного права, суд вважає за можливе зобов`язати Головного управління Національної поліції в Одеській області самостійно здійснити нарахування та виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.06.2019 року по 20.01.2021 року включно року.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права узгоджується з усталеною судовою практикою (наприклад, справи № 280/5328/18, № 815/42/16 тощо).

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області па користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду за період 18.01.2018 року по 10.06.2019 року включно суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст. 236 КЗпП України).

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Суд зазначає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України).

В той же час суд зазначає, що ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №260/1424/18 від 30.04.2020 року.

Суд зазначає, що період з 18.01.2018 року по 10.06.2019 року є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, оскільки як встановлено вище відповідний наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідачем було прийнято наказ №697 о/с від 10.06.2019. Тобто цей період є часом затримки в поновленні позивача на посаді.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

При цьому, згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З наведеного випливає, що відповідач порушив вищенаведені норми та не виконав негайно рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, наслідком чого стало штучне продовження терміну вимушеного прогулу позивача.

Суд зазначає, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України слід встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Отже, відповідач допустив затримку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року. Час затримки виконання рішення становить період з 18.01.2018 року (наступний день після постановлення рішення) по 09.06.2019 року (день, що передує даті видання наказу про поновлення позивача на посаді).

Згідно з статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 18.01.2018 року по 09.06.2019року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3-4 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (п.4 розд.ІІІ Порядку № 100).

Таким чином суд дійшов висновку про часткове задоволення зазначеної вимоги шляхом стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області па користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду за період 18.01.2018 року по 09.06.2019 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 371 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул.Єврейська,12, м.Одеса, 65014, ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 11.10.2019 року №2487 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на начальника ІТТ №8 ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 . Головним управлінням Національної поліції в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1439 о/с від 29 жовтня 2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 (0070544) начальника ізолятору тимчасового гримання №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на службі в поліції на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання №8 Головного управління Національної поліції в Одеській області;

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул.Єврейська,12, м.Одеса, 65014, ) па користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду за період 18.01.2018 року по 09.06.2019 року включно;

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул.Єврейська,12, м.Одеса, 65014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу із відрахуванням загальнообов`язкових до сплати платежів з 11.06.2019 року по 20.01.2020р.;

Допустити до негайного виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області та стягнення із Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул.Єврейська,12, м.Одеса, 65014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць із відповідним відрахуванням загальнообов`язкових платежів.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293,295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Єфіменко

.