Справа № 420/4752/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 січня 2021 року

м. Київ

справа № 420/4752/20

адміністративне провадження № К/9901/36541/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу третьої особи - ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №420/4752/20 за позовом ОСОБА_2 до другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження від 23 квітня 2020 року, виконавче провадження №61902774.

В обґрунтування позову вказав, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі №815/6834/15, яка набрала законної сили 26 квітня 2016 року, його було зобов`язано знести за власний рахунок самочинно збудований будинок.

Позивач зазначив, що 19 травня 2016 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №815/6834/15, однак 8 червня 2016 року Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП № 51397229) із виконання виконавчого листа №815/6834/15, виданого 19 травня 2016 року Одеським окружним адміністративним судом.

Водночас, 23 лютого 2017 року до Одеського окружного адміністративного суду звернулась Державна архітектурно-будівельна інспекція України із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у справі №815/6834/15, від 19 травня 2016 року для можливості повторного звернення до органу державної виконавчої служби. 19 жовтня 2017 року Одеським окружним адміністративним судом винесено ухвалу, якою задоволено заяву ДАБІ України та вирішено видати дублікат виконавчого листа.

23 квітня 2020 року, тобто через три роки, Другим Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державним виконавцем Анісімовою Анастасією Валеріївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61902774 на підставі виконавчого листа №815/6834/15 виданого 12 березня 2020 року Одеським окружним адміністративним судом відповідно до рішення, що набрало законної сили 26 квітня 2016 року.

Позивач, посилаючись на те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив ще 26 квітня 2017 році та не був поновлений судом, зазначив, що відповідач, на його думку, порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено:

- визнано неправомірною та скасовано постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження від 23 квітня 2020 року, виконавче провадження №61902774.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №420/4752/20 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Предметом розгляду даної справи є правомірність відкриття виконавчого провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однак, оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами статті 287 КАС України, третьою особою не зазначено, яке значення матиме рішення касаційного суду ухвалене за наслідками розгляду цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовної практики.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду викладені у постановах: від 26 червня 2018 року у справі №727/1256/16-ц; від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11; від 28 березня 2018 року у справі №2-1479/10, Верховний Суд відхиляє, оскільки правовідносини, які склались у цих справах не є подібними до правовідносин, які виникли у справі №420/4752/20, а відтак вони не можуть мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Суд наголошує, що під подібністю правовідносин слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 248, 287, 329, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою третьої особи - ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №420/4752/20 за позовом ОСОБА_2 до другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

..........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

Л.О. Єресько

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду