Справа № 420/3991/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3991/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобус 365» (, адреса: Старокиївська, 3, с. Курісове, Лиманський район, Одеська область,67512) до Одеської митниці Держмитслужби (, адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м. Одеса, 65078), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеської митниці ДФС (; адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м. Одеса, 65078) про скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобус 365» до Одеської митниці Держмитслужби, у якому позивач просить суд скасувати рішення Одеської митниці ДФС (, адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м. Одеса, 65078) про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000145/1 від 23 вересня 2019 року за митною декларацією UA500060/2019/029275 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС (, адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м. Одеса, 65078) № UA500060/2019/00608.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.05.2020 року о 16:19:22 справа №420/3991/20 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобус 365» залишено без руху з підстав необхідності надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. та уточнення розрахунку ціни позову.

24.06.2020 року за вх.№24211/20 від представника позивача надійшов уточнений позов разом із платіжним дорученням №00070285 від 24.01.2020 року, чим усунуто недоліки позовної заяви. Суд зазначає, що у платіжному дорученні визначено, що сплата здійснена за подання позовної заяви у справі №420/8104/19, однак ухвалою від 11.03.2020 року у даній справі позов повернуто позивачу.

Уточнення позовної заяви позивачем здійснені щодо суб`єктного складу учасників справи, а саме позивач просить суд залучити до участі у справі у якості третьої особи Одеську митницю ДФС. Обґрунтовує це позивач тим, що саме Одеська митниця ДФС приймала оскаржувані рішення, однак на момент звернення до суду із даним позовом державну митну політику реалізує не ДФС України, а Державна митна служба України та її територіальні органи. Тому відповідачем у даній справі має бути саме Одеська митниця Держмитслужби. Оскільки Одеська митниця ДФС не є припиненою юридичною особою, її права та обов`язки можуть зачіпатися рішенням у даній справі, а тому вона має виступати у якості третьої особи.

Також представник позивача заявив про стягнення з відповідача 10 000 грн. судових витрат на професійну правову допомогу, про що і зазначив в уточненому позові.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України.

В обґрунтування вимог позову та у відповіді на відзив (вх.№30230/20 від 03.08.2020 року) зазначається, що в процесі здійснення господарської діяльності на виконання умов зовнішньоекономічного контракту № 7487/20-SE від 22.05.2019 року ним було імпортовано товар. Під час переміщення товару через митний кордон України позивачем до Одеської митниці Держмитслужби була подана митна декларація з детальним описом імпортованого товару та визначеною декларантом вартістю товару. Відповідачем було відмовлено у прийнятті наданої позивачем митної декларації та прийнято рішення про визначення вартості товару за митною декларацією, у якій вартість товару за одиницю відрізнялась від вказаної позивачем. Так, Одеською митницею Держмитслужби прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000145/1 від 23 вересня 2019 року. Позивач з даним рішенням не згоден, вважає його протиправним та таким, що порушує норми чинного законодавства. На запит митного органу повідомленням №230/1 від 23.09.2019 року надано пояснення стосовно ціни, яка була фактично сплачена або підлягала сплаті за Товар, вказано, що оплата за товар за договором здійснювалась частинами. Також позивач вказує, що в експортній декларації вартість товару визначена вірно згідно актуального курсу шведської крони до євро, що зумовило невелику різницю у митній вартості переміщених товарів. Наданий звіт про визначення ринкової вартості виконаний експертом, який має відповідний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, що підтверджує його повноваження, а тому наданий звіт є вірним.

20.07.2020 року за вх.№28071/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого митний орган заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач наголошує, що при прийнятті оскаржуваного рішення Одеська митниця Держмитслужби діяла у відповідності до чинного законодавства, а саме у відповідності до ст. 1, 67, 68, 69, 266 Митного кодексу України. Згідно зазначених норм Одеською митницею Держмитслужби було вжито всіх законних заходів на здійснення контролю правильності визначення вартості товарів, які передбачені чинним законодавством України, тому порушення в діях митного органу відсутні, а рішення є правомірними та законними.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 22 травня 2019 року між компанією Bus trade center Stockholm АВ (Швеція) (продавець) та позивачем (покупець) був укладений контракт №7487/20-SE (а.с.93-96), предметом якого є постачання пасажирських автобусів 2005 року випуску, які були у використанні у кількості п`яти штук (п.1.1.). Ціна за весь товар встановлена у розмірі 16000 євро (п.2.2.). Постачання товару здійснюється на територію України за рахунок покупця (п.3.2.). Постачання здійснюється протягом 7 днів з моменту оплати на умовах DAT Одеса (п.3.4.). Платіж за товар здійснюється до моменту поставки (100 % попередня оплата) двома частинами 40% та 60% на підставі інвойсу в строк до 01 липня 2019 року (п.4.2.).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищезазначеного контракту від 22.05.2019 р. №7487/20-SE, Bus Trade Center Stockholm AB (Швеція) поставлено ТОВ «АВТОБУС 365» автобус марки MAN А 21 LIONSCITY, 2005 року виготовлення, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , загальною вартістю 3200 євро, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія інвойсу №2472 від 17.06.2019 року (а.с.33).

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару та підтвердження митної вартості товару, декларантом позивача разом з митною декларацією №UA500060/2019/029275 (а.с.116) до Одеської митниці ДФС надані наступні документи:

- інвойс №2472 від 17.06.2019 р. (а.с.100);

- сертифікат про походження товару форми EUR.1 №А2349028 від 20.08.2019 року (а.с.115);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 -S-0-218/19-00772 від 06.08.2019 року (а.с.117);

- комерційна пропозиція постачальника Bus Trade Center Stockholm AB від 25.04.2019 року (а.с.90);

- платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №19 від 31.05.2019 року (а.с.91);

- платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №38 від 21.06.2019 року (а.с.92);

- рахунок-фактура (proforma) № 2013 від 23.05.2019 року (а.с.89);

- звіт № 1/2 від 15.08.2019 року про визначення ринкової вартості КТЗ MAN А 21LIONSCITY, (VIN) - НОМЕР_1 , 2005 р. в., ФОП ОСОБА_1 (а.с.107);

- контракт № 7487/20-SE від 22.05.2019 року (а.с.93-96),

- договір про надання послуг митного брокеру № 0404 від 23.05.2019 року (.1 а.с.230-232);

- копія митної експортної декларації країни відправлення № 19SEE8PMT64HFHCKT7 від 19.06.2019 року (а.с.114).

23 вересня 2019 року на запит митного органу позивачем було надіслано лист вих. № 230/1 (а.с.101-102), у якому товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» зазначило: «…відповідно до контракту від 22.05.2019 № 7487/20-SE сторонами було визначено перелік транспортних засобів, у загальному розмірі 5 (п`ять) ТЗ.

Загальна вартість за контрактом становить 16000 ЕВРО, тобто вартість кожного ТЗ становить 3200 євро. Відповідно до п.4.2. контракту встановлено порядок оплати 100% передплата двома частинами 40% та 60% до моменту поставки, що підтверджує оплату загальної вартості контракту двома платіжними дорученнями.

Поданий інвойс № 2472 від 17.06.2019 виставлений за 1 (один) транспортний засіб з п`яти, визначених у контракті. Оскільки, за даним контрактом ми отримали лише 1 (один) ТЗ, то платіжні доручення № 19 від 31.05.2019 та № 38 від 21.06.2019 на суму 16000 євро включають в себе оплату згідно інвойсу № 2472 від 17.06.2019 на суму 3200 ЕВРО.

По-друге, в експортній МД 19SEE8PMT64HFHCKT7 вартість товару не відрізняється від заявленої митної вартості товару, оскільки звернувшись за поясненнями до продавця товару, ми отримали інформацію про те, що оформлення митними органами Швеції здійснюється у грошовій одиниці Швеції шведській кроні, і станом на момент оформлення ТЗ (Швейцарія) офіційний курс шведської крони до євро становить близько 1євро=10,6 шведської крони. Враховуючи даний розрахунок, зазначена митними органами Швеції сума у розмірі 34000 шведських крон в експортній декларації відповідає 3200 євро.

По-третє, на 2 аркушах звіту експерта про визначення ринкової вартості № 1/2 від 15.08.2019 р. міститься інформація стосовно пробігу ТЗ, а саме показник одометру.»

23.09.2019 року Одеською митницею ДФС прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UА500060/2019/000145/1 (а.с.103) із зазначенням наступного: подані декларантом документи містять розбіжності:

1) у п. 4 зовнішньоекономічному контракту від 22.05.2019 року №7487/20-SE передбачено 100% передплату за товар на підставі виставленого інвойсу. До митного оформлення подане платіжне доручення № 1 від 31.05.2019 року та № 38 від 21.06.2019 року на суму 16000 євро, що не відповідає сумі, вказаній у інвойсі № 2472 від 17.06.2019 року;

2) в експортній МД 19SEE8PMT64HFHCKT7 вартість товару відрізняється від заявленої митної вартості товару (вартість перерахована згідно курсу шведської крони до євро) та в ньому відсутнє посилання на інвойс № 2472 від 17.06.2019 року;

3) наданий експертом звіт про визначення ринкової вартості № 1/1 від 15.08.2019 року не містить всіх необхідних визначальних характеристик для розрахунку вартості ТЗ (пробіг).

Також в рішенні зазначено, що 23.09.2019 року декларантом СПД ОСОБА_2 було надіслано лист товариству з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» від 20.09.2019 року № 230/1, в якому не надані відповіді на всі питання, вказані в повідомленні митниці.

Цим рішенням Митниця змінила код МВВ декларанта з 1 на 6, тобто митну вартість визначено за резервним методом замість вартості за ціною договору.

Також Одеською митницею ДФС складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500060/2019/00608 (а.с.105-106) у зв`язку із тим, що митна вартість скоригована відповідним рішенням.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщується через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч.2 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з частинами першою - другою статті 57 вказаного Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) па основі додавання вартості (обчислена вартість); і) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться па митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції").

За приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися па раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Аналізуючи наведені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару №UA500060/2019/000145/1 підстави його винесення та доводи учасників процесу у даній справі, суд зазначає наступне.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості у разі використання митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен зазначити реквізити таких декларацій, а також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного методу - за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що в результаті проведеної оцінки митної декларації обрано резервний метод визначення митної вартості, у зв`язку із чим проведено аналіз баз ЄАІС.

Натомість, у п.33 оскаржуваного рішення, у якому мають бути викладені обставини прийняття рішення, зазначено виключно посилання на митні декларації, ціна товару в якій взята Митницею за основу. Визначити те, за яких обставин та який товар було переміщено через митний кордон, хто був контрагентом та на підставі яких документів визначалась вартість товару не вбачається можливим, оскільки використана інформація в оскаржуваному рішенні не відображена, а копії таких митних декларацій до суду не надані, хоча у відзиві на позов вказується, що митні декларації додаються.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що в результаті проведеної оцінки митної декларації обрано другорядний метод визначення митної вартості, у зв`язку із чим проведено аналіз баз ЄАІС, проте суд не може перевірити ці дані за відсутністю митних декларацій у поданих доказах.

Згідно до приписів пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути па ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за ціною договору щодо подібного товару (ціна вказана на рівні 4521грн. за одиницю).

Суд не залишає поза уваги ту обставину, що до митного оформлення позивачем надавались документи на підтвердження митної вартості товару, що переміщається через митний кордон України.

Також позивач на вимогу митного органу надав пояснення листом №230/1 від 23.09.2019 р., проте в оскаржуваному рішенні вказано, що цей лист свідчить, що виявлені розбіжності не усунені.

Аналізуючи викладені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару підстави для його прийняття суд зазначає наступне.

Згідно з інвойсом №2472 від 17.06.2019 р. Bus Trade Center Stockholm AB (Швеція) (продавець) поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» (покупець) автобус марки MAN А 21 LIONSCITY, 2005 року виготовлення, номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 , загальною вартістю 3200 євро.

Відповідно до п.4 Контракту від 22.05.2019 року №7487/20-SE платіж здійснюється до моменту поставки (100% передплата) двома частинами 40% та 60% на підставі виставленого рахунку (інвойса) продавцем в строк до 01.07.2019 року.

На виконання вказаних умов контракту від 22.05.2019 року №7487/20-SE товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» сплачено на користь Bus Trade Center Stockholm AB (Швеція) грошові кошти в сумі 16000 євро, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями в іноземній валюті або банківських металах від 31.05.2019 року №19 на суму 6400 євро (40% вартості контракту), та від 21.06.2019 року №38 на суму 9600 євро (60% вартості контракту) (за 5 одиниць товару).

Отже, беручи до уваги наведене, а також те, що на виконання вимог контракту від 22.05.2019 року №7487/20-SE Bus Trade Center Stockholm AB (Швеція) (продавець) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» (покупець) за спірною МД поставлено лише один з п`яти автобусів, вартість якого становила 3200 євро, суд дійшов висновку, що оплата позивачем, згідно платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах від 31.05.2019 року №19, на користь контрагента сума грошових коштів у розмірі 6400 євро, фактично становить 40% вартості обумовленого умовами контракту від 22.05.2019 року №7487/20-SE товару, що не могло свідчити про невідповідність сплачених коштів задекларованій вартості одного автобуса.

Також, суд критично ставиться до твердження відповідача, що у митній декларації країни відправлення МД №19SEE8PMT64HFHCKT7 вартість товару відрізняється від заявленої митної вартості товару (вартість перерахована згідно шведської крони до євро), та відрізняється код товару.

У експортній митній декларації країни відправлення № 19SEE8PMT64HFHCKT7 вартість товару не відрізняється від заявленої митної вартості товару, оскільки оформлення митними органами Швеції здійснюється в грошовій одиниці Швеції - шведській кроні. Зважаючи, що станом на момент оформлення у Швеції пасажирського автобусу офіційний курс шведської крони до євро становив близько 10,6 шведських крон за один євро, відповідно у експортній митній декларації вказано вартість товару у розмірі 34000 шведських крон, що є еквівалентом вартості товару у розмірі 3200 євро, яка відповідає вартості товару, вказаній у п.2 Контракту від 22.05.2019 року №7487/20-SE.

Окрім того, з метою додаткового документального підтвердження митної вартості товару декларантом за кожним митним оформленням контролюючому органу надано відповідний звіт ФОП ОСОБА_1 про визначення ринкової вартості КТЗ, відповідно до яких вартість одного пасажирського автобусу за контрактом становила суму у розмірі 3200 євро.

Таким чином, вказана у експортній митній декларації №19SEE8PMT64HFHCKT7 вартість товару у розмірі 34000 шведських крон є еквівалентом вартості товару у розмірі 3200 євро.

Судом не приймаються твердження, викладені Одеською митницею ДФС в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів UА500060/2019/000145/1 від 23 вересня 2019 року щодо того, що наданий експертом звіт про визначення ринкової вартості №1/2 від 15.08.2019 року не містить всіх необхідних визначальних характеристик для розрахунку вартості ТЗ (пробіг), оскільки судом встановлено, що в розділі «Ідентифікація дорожнього транспортного засобу» Звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1 про визначення ринкової вартості КТЗ MAN А 21 LIONSCITY, (VIN) НОМЕР_1 , 2005 р.в. від 15.08.2019 року зазначено інформацію щодо показників одометра - 1170314 км (друге коло) (а.с.107-110).

Суд зауважує, що такий звіт не є первинним документом, який підтверджує вартість імпортованого товару, такий звіт (висновок) носить консультаційний характер; звіт про оцінку майна експерта по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, а тому він не містить інформацію про ціноутворення, позаяк вказані дії виходять за межі професійної діяльності оцінювача.

Така правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі №820/638/17.

Посилання Відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДФС (Держмитслужби) України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості ознайомитись з її відомостями.

Щодо цього питання, Верховний Суд сформував правову позицію, зазначивши, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанови від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17).

У зв`язку із цим суд вважає висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів необґрунтованим.

Тобто, позивач надав повний перелік документації, яка необхідна для визначення митної вартості товару за першим методом за ціною договору, реагував на запити митного органу, однак внаслідок формального підходу митного органу до дослідження змісту наданих документів суб`єкт владних повноважень дійшов помилкового висновку, який мав наслідком порушення прав позивача на ввезення в Україну товару за ціною Контракту та сплату митних платежів за такою ціною.

Суд вважає, що митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Згідно з положеннями статті 318 Митного кодексу України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція щодо застосування відповідних норм права, зокрема, у постановах від 02.07.2019 року по справі №160/8573/18, від 18.07.2019 року по справі №821/829/18, від 29.07.2019 року по справі №815/5354/16.

Згідно ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням того, що судом встановлено необгрунтованість оскаржуваних рішень, то належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, а тому позов ТОВ Автобус 365 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не викладено аргументів та не надано доказів на противагу позиції позивач, не доведено, що митна вартість задекларованого товару не могла бути визначена за ціною договору (за основним методом), а резервний метод був застосований після проведення консультацій з декларантом.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 9605 грн. (а.с.60). Втім, за подання даного позову передбачено сплату судового збору у розмірі 4204 грн., а тому саме такі витрати суд покладає на відповідача.

Суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці Держмитслужби () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобус 365» () судового збору у сумі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

Позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження наданих послуг ТОВ «АВТОБУС 365» надано до суду:

Договір про надання правової допомоги №23-1 від 01.02.2020 року (а.с.61-64);

Додаток до Договору №23-1 від 01.02.2020 року (Замовлення на надання правової допомоги від 18.05.2020) (а.с.65);

Розрахунок гонорару за надання правової допомоги від 18.05.2020 року (Додаток до Договору) (а.с.66);

Додаткова угода від 26.03.2020 року до Договору №23-1 від 01.02.2020 року (а.с.121);

Рахунок на оплату №447 від 20.03.2020 року на загальну суму 10000 грн. (а.с.122);

Платіжне доручення №00081188 від 01.07.2020 року на загальну суму 5000, 00 грн. (а.с.141).

Відповідно до наявного у матеріалах справи Розрахунку гонорару за надання правової допомоги від 18.05.2020 р., на виконання умов п.5.2 Договору №23-1 про надання правової допомоги від 01 лютого 2020 року, ТОВ «АВТОБУС 365» зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню «МІТРАКС ЮГ» гонорар у розмірі 10000 грн., з яких надання усних та письмових консультацій, висновків, дослідження актуальної судової практики, підготовка правової позиції з питання стосовно справи №420/3991/20 - 2500 грн.; збирання доказів для подання заяв по суті справи, заяв та клопотань з процесуальних питань, здійснення запитів для отримання відповідних доказів стосовно справи №420/3991/20 - 2500 грн.; складання та подання: заяв по суті справи, заяв та клопотань з процесуальних питань, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відповіді на апеляційну скаргу, заперечень, заяв та будь-яких інших процесуальних документів передбачених КАС України, необхідних для здійснення захисту інтересів Замовника та ознайомлення з матеріалами справи, збирання та витребування доказів стосовно справи №420/3991/20 - 2500 грн.; представництво інтересів Замовника в Одеському окружному адміністративному суді, П`ятому апеляційному адміністративному суді стосовно справи №420/3991/20 - 2500 грн.

Судом встановлено, що Адвокатським об`єднанням «МІТРАКС ЮГ» виставлено ТОВ «АВТОБУС 365» Рахунок на оплату №447 від 20.03.2020 р., згідно якого за надання правової допомоги по справі №420/3991/20 за Договором про надання правової допомоги №23-1 від 01 лютого 2020 року, ТОВ «АВТОБУС 365» повинно сплатити грошові кошти в сумі 10000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги №23-1 від 01 лютого 2020 року, з урахуванням Додаткової угоди від 26.03.2020 р., ТОВ «АВТОБУС 365» на користь Адвокатського об`єднання «МІТРАКС ЮГ», за надання правової допомоги по справі №420/3991/20 за Договором про надання правової допомоги №23-1 від 01 лютого 2020 року, сплачено грошові кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи відповідним платіжним дорученням №00081188 від 01.07.2020 року (а.с.141).

Доказів прийняття послуг адвоката, передбачених договором згідно п.4.4, п.4.5 Договору на суму 10000грн. суду не надано.

При вирішенні зазначеного питання, суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену в додатковій постанові від 19.06.2020 року у справі №826/24815/15:

«В контексті наведеного Верховний Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В даному випадку відповідачем як суб`єктом владних повноважень клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не заявлялось. Та само суду не було надано жодних доказів та не наведено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт. В свою чергу, як було зазначено вище, за відсутності ініціативи з боку іншої сторони суд не має права встановлювати такі обставини самостійно».

Відповідачем у справі №420/3991/20 клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не подавалось, хоча відповідна заява була йому направлена завчасно (а.с.142), відтак суд позбавлений права встановлювати співмірність заявлених витрат та зменшувати їх розмір для цілей розподілу.

Окрім того, з Додаткової угоди від 26.03.2020 року до Договору №23-1 від 01.02.2020 року вбачається що сторони Договору прийшли до згоди щодо наступного порядку розрахунків: 50% вартості послуг за відповідним замовленням сплачується протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення Виконавцем відповідного рахунку; 50% вартості послуг за відповідним Замовленням сплачується після набрання законної сили рішенням по справі визначеній у Замовленні.

Оскільки, фактично підтверджена лише частина (50%) вартості виконаних послуг за відповідним Договором, суд доходить висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000 грн., керуючись при цьому положеннями ч.ч.7,9 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобус 365» (, адреса: Старокиївська, 3, с. Курісове, Лиманський район, Одеська область,67512) до Одеської митниці Держмитслужби (, адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м. Одеса, 65078), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеської митниці ДФС (; адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м. Одеса, 65078) про скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000145/1 від 23 вересня 2019 року за митною декларацією UA500060/2019/029275.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00608 Одеської митниці ДФС.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобус 365» () суму сплаченого судового збору у розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян