Справа № 400/1520/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 р. справа № 400/1520/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020

провизнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02.01.2020 року № 1/03.20-р про відмову в призначенні пенсії за віком за нормами Закону України "Про державну службу"

2) зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком, як державному службовцю, згідно Закону України "Про державну службу", з 19.11.2019 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (надалі - Закон № 889). За результатами розгляду заяви, відповідач рішенням від 02.01.2020 року № 1/03.20-р відмовив у призначенні пенсії за віком як державному службовцю, посилаючись на те, що позивач не має необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. Позивач відмову відповідача вважає протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси. Окрім того, на думку позивача, відповідачем протиправно не зараховано до стажу державної служби період проходження ним військової служби, період роботи секретарем Корабельного РК ЛКСМ України та період служби в УВС Миколаївської області.

Відповідач подав відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, на думку відповідача, згідно наданих позивачем документів, останній не має достатнього стажу державної служби. Відповідач зазначає, що основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування періодів роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Таким чином, періоди роботи позивача в органах митної служби на посадах, за якими присвоюються спеціальні звання, до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії державного службовця незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, не зараховуються (а. с. 46-55).

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

24.12.2019 року позивач подав до відповідача заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 889.

Відповідач рішенням від 02.01.2020 року № 1/03.20-р відмовив у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 889, в зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби (а. с. 35-37).

Так, в оскаржуваному рішенні та у відзиві відповідач зазначив, що до стажу державної служби можливо зарахувати період роботи позивача з 07.06.2013 року по 24.12.2013 року на посаді, на якій присвоєно ранг державного службовця, що складає 7 місяців.

Разом з тим, відповідач не врахував до стажу державної служби періоди роботи позивача з 25.09.1991 року по 06.06.2013 року, з 25.12.2013 року по 12.12.2019 року в Миколаївській митниці на посадах, на яких присвоювалось персональне та спеціальне звання, а також службу в Збройних силах СРСР з 03.05.1976 року по 31.05.1978 року, період роботи другим секретарем Корабельного РК ЛКСМ України з 27.06.1983 року по 01.12.1984 року, період служби в Управлінні внутрішніх справ Миколаївської області з 05.03.1986 року по 23.09.1991 року.

Предметом спору в даній справі є оцінка правомірності рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії державного службовця в контексті наявності у нього стажу роботи на державній службі та стажу, що може бути прирівняний до стажу державного службовця, необхідного для призначення пенсії державного службовця.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889, обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889.

Згідно з п. 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до п. 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889 визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (надалі - Закон № 3723), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Положеннями ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 і Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року в справі № 295/16375/16-а (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73335073).

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Суд зазначає, що перелік посад державної служби, які обіймали особи - державні службовці, що належать до певної категорії посад, передбачених Законом № 3723, визначається Кабінетом Міністрів України та ст. 25 Закону № 3723.

Абзацами другим та третім п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 (надалі - Порядок № 283), передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Частиною 1 ст. 588 Митного кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Стосовно відмови відповідача зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 в органах митної служби для призначення пенсії відповідно до Закону № 889 на тій підставі, що періоди роботи посадових осіб в митних органах на посадах, в період перебування на яких присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу державної служби, суд зазначає наступне.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати визначалось Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року № 839 (надалі - Порядок № 839).

Згідно пункту 9 Порядку № 839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймались на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами пункту 4 Порядку № 839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 306 від 20.04.2016 року "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (надалі - Постанова № 306), якою затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Додатком 6 до Постанови № 306 встановлені співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів.

Отже, як встановлено судом:

- 01.06.1995 року позивачем прийнята присяга державного службовця (запис в трудовій книжці № 17, а. с. 19);

- 17.06.1994 року присвоєно персональне звання інспектор податкової служби другого рангу (запис в трудовій книжці № 18);

- 04.07.1996 року присвоєно персональне звання інспектор податкової служби першого рангу (запис № 19);

- 08.07.1998 року присвоєно персональне звання Радник митної служби третього рангу (запис № 22, а. с. 21);

- 01.04.2004 року присвоєно спеціальне звання інспектор митної служби другого рангу (запис № 23);

- 23.11.2006 року присвоєно спеціальне звання Радник митної служби третього рангу (запис № 26);

- 07.06.2013 року присвоєно 11 ранг державного службовця (запис № 30, а. с. 23);

- 25.12.2013 року присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи третього рангу (запис № 32);

- 12.12.2019 року позивач звільнений з посади старшого державного інспектора митного посту "Дніпро-Бузький" Миколаївської митниці ДФС за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до п. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу" та ст. 38 КЗпП України (запис № 35, а. с. 24).

З приписів додатку 6 до Постанови № 306 вбачається, що Радник податкової та митної справи III рангу прирівнюється до 6 рангу державного службовця.

Таким чином, згідно записів трудової книжки, позивач працював на посадах в органах митної служби, на яких відповідно до Закону присвоювалися персональні звання та ранг державного службовця - більше 20 років. Звільнено його також як державного службовця.

Виходячи з наведеного, під час розгляду справи суд встановив, що відповідач при розгляді заяви позивача безпідставно виходив з того, що у нього відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, вважаючи, що основним критерієм зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, - є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.

Щодо зарахування до стажу державної служби службу в армії суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Порядку обчислення стажу державної служби № 283 (був чинним до 01.05.2016 року), до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХП "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до записів трудової книжки, позивача звільнено з 19.04.1976 року в зв`язку з призовом до Радянської армії, військову службу позивач проходив з 03.05.1976 року по 31.05.1978 року.

Таким чином, період проходження позивачем військової служби в Радянській армії з 03.05.1976 року по 31.05.1978 року підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Щодо зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача другим секретарем Корабельного РК ЛКСМ України з 27.06.1983 року по 01.12.1984 року, суд зазначає наступне.

Абзацом 3 п. 2 Порядку № 283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

У Додатку до вказаного Порядку наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Цим Переліком, серед іншого, передбачено виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також час роботи: в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 року № 1049, яким встановлено, що до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується: стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 КЗпП України.

Статтею 118 КЗпП України передбачено гарантії категоріям працівників, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях.

Отже, суд вважає, що період роботи позивача з 27.06.1983 року по 01.12.1984 року на посаді другого секретаря Корабельного райкому ЛКСМ України, має бути зарахований до стажу державної служби.

Правова позиція у спірних правовідносинах узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 13.05.2020 року у справі № 2240/2515/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89191192).

Щодо зарахування до стажу державної служби періоду служби позивача в Управлінні внутрішніх справ Миколаївської області з 05.03.1986 року по 23.09.1991 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначав вище суд, абзацами другим та третім п. 2 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Так, згідно записів трудової книжки, ОСОБА_1 з 05.03.1986 року по 23.09.1991 року (а. с. 18) перебував на службі в Управлінні внутрішніх справ Миколаївської області.

Виходячи з наведених норм, зазначений період служби позивача в органі внутрішніх справ зараховується до стажу державної служби.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що період проходження позивачем військової служби в Радянській армії з 03.05.1976 року по 31.05.1978 року, період роботи другим секретарем Корабельного райкому ЛКСМ України з 27.06.1983 року по 01.12.1984 року, період служби в Управлінні внутрішніх справ Миколаївської області з 05.03.1986 року по 23.09.1991 року, періоди роботи в митних органах з 25.09.1991 року по 06.06.2013 року та з 25.12.2013 року по 12.12.2019 року, підлягають зарахуванню до стажу державної служби, що свідчить про те, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом № 889, становить більше 20 років, що дає йому право на призначення пенсії згідно Закону № 889 з 24.12.2019 року (дата звернення із заявою про призначення пенсії згідно Закону № 889).

Таким чином, відповідач не довів перед судом правомірність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію державного службовця в подальшому, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Аналізуючи позовні вимоги у вказаній частині, суд зазначає, що вони звернені на майбутнє, а тому права позивача в даній частині позовних вимог на час розгляду справи по суті не є порушеними.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, адже ці вимоги є передчасними, оскільки виплата ОСОБА_1 пенсії за Законом України "Про державну службу" можлива лише після призначення її позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 840,80 грн. (а. с. 1).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 року у справі № 620/1116/20: "... Оскільки позов ОСОБА_1 містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат колегія суддів визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог".

Отже, судові витрати у виді судового збору присуджуються позивачу в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ), задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02.01.2020 року № 1/03.20-р про відмову в призначенні пенсії за віком, як державному службовцю, відповідно до Закону України "Про державну службу".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) період проходження військової служби в Радянській армії з 03.05.1976 року по 31.05.1978 року, період роботи другим секретарем Корабельного райкому ЛКСМ України з 27.06.1983 року по 01.12.1984 року, період служби в Управлінні внутрішніх справ Миколаївської області з 05.03.1986 року по 23.09.1991 року, періоди роботи в митних органах з 25.09.1991 року по 06.06.2013 року та з 25.12.2013 року по 12.12.2019 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 24.12.2019 року.

5. В задоволенні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплачувати пенсію за віком, як державному службовцю, згідно Закону України "Про державну службу" з 19.11.2019 року - відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

7. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз