Справа № 320/6277/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року справа №320/6277/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області (далі- відповідач/ контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року № Ф-575-55 на суму 6523 грн. 15 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірна вимога не містить жодного розрахунку боргу, сум нарахування, відомостей щодо проведеної перевірки, за наслідками якої встановлено наявність недоїмки. Позивач наполягає, що з моменту реєстрації у вересні 2016 року припинення її як суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, вона не займалася підприємницькою діяльністю, а починаючи з 27 січня 2017 року по 16 вересня 2019 року (зазначений період включає у себе період, за який нараховано недоїмку з єдиного соціального внеску) позивач перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , які сплачували ЄСВ за позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.11.2020р відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки у зв`язку зі сплатою ЄСВ не у повному обсязі в інтегрованій картці платника правомірно відображено недоїмку, яка підлягає сплаті; ЄСВ сплачується незалежно від здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку, а підстави, які б звільняли позивача від обов`язку сплати ЄСВ, відсутні.

У відповіді на відзив позивачем зазначено про відсутність у неї боргу зі сплати ЄСВ; вказано про порушення відповідачем строку формування та направлення вимоги позивачу; оскільки за позивача протягом спірного періоду сплачувався ЄСВ роботодавцем, позивачем не здійснювалася господарська діяльність як фізичною особою-підприємцем, у позивача відсутній обов`язок подвійної сплати ЄСВ.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17 лютого 2000 року ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця.

07 вересня 2016 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (запис в Єдиному державному реєстрі 4000734).

Матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДПС у Київській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 14 січня 2020 року № Ф-575-55 на суму 6523 грн. 15 коп.

Вважаючи вказану вимогу безпідставною та такою, що суперечить нормам податкового законодавства, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з даним адміністративним позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

За визначенням статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно положень статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Наведене свідчить, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте, не веде господарську діяльність та не отримує доходів, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року справа №440/2149/19 адміністративне провадження №К/9901/28514/19.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, остання з 27 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , з 01 березня 2018 року по 16 вересня 2019 року перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 (а.с. 8-11).

Таким чином в період з 27 січня 2017 року по 16 вересня 2019 року страхувальником позивача були її роботодавці, якими і сплачувались страхові внески за позивача.

Згідно відомостей інтегрованої картки платника ОСОБА_1 контролюючим органом були здійснені наступні нарахування по єдиному соціальному внеску:

-ЄСВ за ІV квартал 2014 року - 1 267,95 гривень, зменшено за рахунок переплати в розмірі 1267,95 гривень, сума переплати склала 0,06 грн.,

-ЄСВ за 2015 року - 5127,32 гривень, сплачено 3610, 00грн, сума боргу склала 1059,31 грн.,

-ЄСВ станом на 31 серпня 2016 року -3285,15 гривень, сплачено 0 гривень, сума боргу склала 4344,46 грн.,

-ЄСВ станом на 31 жовтня 2016 року -4483,15 гривень, сплачено 700,0 гривень, сума боргу склала 5334,56 грн.,

-ЄСВ станом на 31 жовтня 2017 року -2807,64 гривень, сплачено 4000,0 гривень, сума боргу склала 4142,20 грн.,

-ЄСВ станом на 19 жовтня 2018 року - 0 гривень, сплачено 4142,20 гривень, сума боргу склала 4142,20 грн.,

-ЄСВ станом на 31 грудня 2018 року - 0 гривень, сплачено 0 гривень, сума боргу склала 0 грн.,

-ЄСВ станом на 31 грудня 2019 року - 1558,02 гривень, сплачено 0 гривень, сума боргу склала 6523,15 грн.

14 вересня 2016 року (після припинення державної реєстрації ФОП) контролюючим органом винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або своєчасну сплату єдиного внеску № на загальну суму 1052,10 гривень (560 гривень штрафні санкції нарахованих за період із 22.10.2013 року по 29.12.2015 року, 492,10 гривень пеня). Позивачем сплачено 700 гривень.

Рішенням контролюючого органу від 09.12.2019 року № застосовано штрафні санкції та нараховано пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 6523,15 грн. (1558,02 гривень штрафні санкції нарахованих за період із 20.10.2015 року по 19.10.2018 року, 4965,13 гривень пеня), яке було надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового повідомлення.

З урахуванням викладеного суд зауважує, що відповідачем у відзиві на позов вказано, що загальна сума боргу позивача склала 6523 гривні 15 копійок, однак походження цієї суми є незрозумілим, оскільки відсутній порядок обчислення боргу.

Положеннями пункту 7 частини першої статті 13 Закону № 2464-VI передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

За правилами частин першої-четвертої статті 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи затверджена наказом Міндоходів України від 20 квітня 2015 року №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Інструкція №449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

-платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що контролюючий орган у разі виявлення на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, який слідує за останнім місяцем, коли було сплачено єдиний внесок, виносить вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка може бути винесена протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника податків до акта перевірки.

Суд звертає увагу, що така вимога формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

В той же час відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які б підтверджували проведення будь-яких перевірок у відношенні позивача, які могли б бути підставою для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки); відповідач не надав суду документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Суд також звертає увагу, що в оскаржуваній вимозі не зазначено обставин щодо наявності акта перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, як не відображено, за яким розрахунком була розрахована сума боргу позивача.

Крім того, зі спірної вимоги неможливо встановити період виникнення недоїмки.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач сформував оскаржувану вимогу протиправно, з порушенням процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки), зокрема, відповідачем не надіслано позивачу відповідного акта перевірки, що у свою чергу, порушило право позивача на подання заперечень щодо такого акта тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу автоматично сформована вимога від 14 січня 2020 року № Ф-575-55 щодо заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 6523 грн. 15 коп. станом на 31 грудня 2019 року. Підставою для формування оскаржуваної вимоги були відомості щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску, відображені в облікових даних платника.

Суд зауважує, що підставою для відповідальності є саме несплата єдиного соціального внеску, а не відображення облікових даних в інформаційних системах контролюючого органу. При цьому суд приймає до уваги, що згідно відомостей інтегрованої картки платника ОСОБА_1 сума боргу по сплаті ЄСВ станом на 31 грудня 2018 року становила 0 грн., з 07 вересня 2016 року вона підприємницьку діяльність не здійснювала, з 27 січня 2017 року перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року № Ф-575-55 є протиправною та підлягає скасуванню. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з приписами частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що розмір судового збору за подачу даного позову повинен складати 840,80 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом рішення у даній справі.

При цьому в силу приписів частини другої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що до ухвалення рішення суду у справі позивачем не сплачено судовий збір за подання адміністративного позову, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 133, 139, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року № Ф-575-55 на суму 6523 грн. 15 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області () на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.