Справа № 620/5614/20
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року Чернігів Справа № 620/5614/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування в страховий стаж періоду роботи позивача в Бахмацькому заводуправлінні з 02.07.1986 по 31.12.1997; зобов`язання відповідача зарахувати в страховий стаж період роботи позивача в Бахмацькому заводуправлінні з 02.07.1986 по 31.12.1997 та призначити пенсію за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача в Бахмацькому заводуправлінні з 02.07.1986 по 31.12.1997 до загального страхового стажу, оскільки крім записів у трудовій книжці, спірний період роботи підтверджується також наказами про прийняття та звільнення з роботи, про надання відпустки, відомостями пpo нарахування заробітної плати. Зазначає, що наявність в трудовій книжці відтиску печатки зі словами «УРСР» не може бути підставою для не зарахування трудового стажу, оскільки найманий працівник не зобов`язаний контролювати печатки підприємства.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову посилаючись на те, що згідно записів у трудовій книжці позивач працював з 02.07.1986 по 04.12.2013 в Бахмацькому заводоуправлінні. Відповідно до абзацу 1, 3 пункту 2.4. розділу II Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Вказує, що запис в трудової книжки № 10 від 04.12.2013 про звільнення з роботи завірений печаткою неіснуючої на той час Української Радянської Соціалістичної Республіки, у зв`язку з чим не може бути прийнятим до уваги. Таким чином, у Головного управління відсутні законні підстави для зарахування в стаж роботи за записами у трудовій книжці періоду з 02.07.1986 по 31.12.1997. Разом з тим, період роботи з 01.01.1998 по 31.12.2003, з 01.03.2006 по 30.04.2006, з 01.09.2007 по 31.10.2007, з 01.06.2009 по 30.06.2009, з 01.01.2010 по 31.01.2010, з 01.11.2010 по 30.11.2010, з 01.10.2012 по 31.10.2012 враховано до загального страхового стажу на підставі даних системи персоніфікованого обліку. Отже, згідно наданих позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж позивача становить 15 років 5 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.07.2020 позивачу виповнилося 59 років 6 місяців і він звернувся до Бахмацького сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». При цьому, відповідно до довідки про наявний страховий стаж Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було зараховано позивачу 26 років 4 місяці 15 днів страхового стажу із необхідних 27 років (а.с. 14, 15).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі № 620/2476/20, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в паспортному столі Бахмацького РОВД. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вирішити питання, щодо якого звернулась ОСОБА_1 , з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 11-13).

Листом від 05.10.2020 вих. № 2500-0346-8/38337 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивача, що згідно наданих ним документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, його загальний страховий стаж становить - 15 років 5 місяців 4 днів, тому враховуючи вищевикладене, права на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач не має. До загального трудового стажу не враховано період роботи ОСОБА_1 , відповідно до даних трудової книжки з 09.07.1980 по 01.06.1982 в Бахмацькому РВ УМВС. Також в листі зазначено, про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи в Бахмацькому заводоуправлінні, з 02.07.1986 по 31.12.1997, оскільки запис трудової книжки № 10 про звільнення з роботи завірений печаткою неіснуючої на той час держави УРСР (а.с. 23-24).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають жінки, які народилися у період з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року після досягнення ними 59 років 6 місяців та за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 12.12.1978 позивач, зокрема, працював у період з 02.07.1986 по 04.12.2013, інспектором по кадрах (секретар-машиніст) Бахмацького заводоуправління (а.с. 7-9).

На підтвердження роботи позивача у Бахмацькому заводоуправлінні, у період з 02.07.1986 по 31.12.1997, ним було надано копії: наказів про прийняття та звільнення з роботи від 30.07.1986 № 60 та від 04.12.2013 № 2, про надання відпустки від 02.05.1995 № 7-к, від 09.09.1996 № 29-К, від 10.06.1997 № 19-К, відомостей про нарахування заробітної плати за 1987 рік, за 1988 рік (а.с. 16-22).

Отже, факт роботи позивача у період з 02.07.1986 по 31.12.1997 на посаді інспектора по кадрах (секретар-машиніст) Бахмацького заводоуправлінні підтверджується належними доказами, які містять дані про те, що позивач дійсно працював на вказаному підприємстві на отримував заробітну плату.

Стосовно посилань відповідача на неможливість зарахування позивачу страхового стажу за вказаний період роботи у зв`язку з тим, що запис трудової книжки № 10 від 04.12.2013 про звільнення ОСОБА_1 з роботи завірений печаткою не існуючої на той час Української Радянської Соціалістичної Республіки, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд також зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Крім того, суд також не знаходить поважними посилання відповідача на завірення запису в трудовій книжці ОСОБА_1 печаткою не існуючої на той час Української Радянської Соціалістичної Республіки, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було частково зараховано трудовий стаж позивача за час роботи в Бахмацькому заводоуправлінні на основі даних системи персоніфікованого обліку, про що свідчить лист від 05.10.2020 вих. № 2500-0346-8/38337.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в Бахмацькому заводуправлінні з 02.07.1986 по 31.12.1997; зобов`язання відповідача зарахувати в страховий стаж період роботи позивача в Бахмацькому заводуправлінні з 02.07.1986 по 31.12.1997.

При цьому, питання щодо правомірності не зарахування до страхового стажу роботи позивача на посаді паспортиста у РОВД Бахмацького району Чернігівської області вже було предметом судового розгляду по справі № 620/2476/20.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком, то суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Частиною першою статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, зокрема, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Отже, вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 630,60 грн.

Керуючись статтями 9, 72-74, 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-А, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в Бахмацькому заводуправлінні з 02.07.1986 по 31.12.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в Бахмацькому заводуправлінні з 02.07.1986 по 31.12.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 630,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.01.2021.

Суддя В.О. Непочатих