Справа № 640/23845/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 року м. Київ №640/23845/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та

Київській області

Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального

управління ДМС України у м. Києві та Київській області

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - не отримувався) з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС України в м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4а), Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області (02222, м. Київ, вул. Драйзера, 22), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області у вклеюванні фотографії до паспорту гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із досягненням ним 25-річного віку, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ;

- зобов`язати Центральне Міжрегіональне управління ДМС України у м. Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області вклеїти фотографію до паспорта гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в зв`язку із досягненням ним 25-річного віку, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилось 25 років і відповідно до вимог чинного законодавства він неодноразово звертався до Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області, Деснянського РВ ЦМУ ДМСУ у м. Києві щодо вклеювання фотографії до його паспорта у формі книжечки з можливістю вклеювання фотографії без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, проте кожного разу отримував відмову у зв`язку з необхідністю отримати карту посвідчення особи з електронним чіпом (ІD-картку).

Позивач вважає такі дії відповідача примушуванням до обробки його персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки, що є неправомірним втручанням в її особисте життя з боку держави та порушенням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Позивач зазначає, що за своїми релігійними переконаннями він відмовляється від присвоєння цифрового ідентифікатора особистості у вигляді унікального номеру запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Ухвалою суду від 22 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивач строк для усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2020 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання. Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Центральним міжрегіональним управлінням ДМС України в м. Києві та Київській області подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, прийом заяв на видачу паспортів зразка 1994 року згідно із вимогами чинного законодавства України припинено. Також у відзиві зазначено, що рішення у справі №806/3265/17 не може бути підставою для видачі позивачу паспорту громадянина України зразка, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, оскільки є індивідуальним актом та стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи.

Представник Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову,зазначивши, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилося 25 років, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 25.11.2004.

У зв`язку з досягненням 25-річного віку з метою вклеювання нової фотографії в паспорт, позивач звернувся до Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області з питанням про вклеювання фотографії до паспорту (зразка 1994 року) у зв`язку з досягненням 25-ти річного віку, зазначивши, що прострочив строк звернення для вклеювання фотографії у зв`язку з воєнною ситуацією. Паспорта нового зразка у формі електронної ІД картки отримувати відмовився у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями.

Центральне Міжрегіональне управління ДМС України у м. Києві та Київській області розглянуло заяву позивача та листом від 06.09.2019 року №8101.5.1-36871/81.2-19 повідомило про відсутність підстав для вклеювання фотокартки по досягненню відповідного віку до паспорта зразка 1994 року.

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського РВ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області з письмовою заявою щодо вклеювання до його паспорта фотокартки.

За результатами розгляду заяви, Деснянський РВ ЦМУ України в м. Києві та Київській області, листом за вих. №4/вх.-2685-19 від 28.09.2019 року, посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 р. №398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302", якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" та Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України від 06.06.2019 р. №456, відмовив позивачу в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 р., оскільки до заяви від 21.07.2020 р. не надано рішення суду, що набрало законної сили, яким зобов`язано міграційну службу оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 р. на його ім`я.

Вважаючи відмову в оформленні та видачі паспорту протиправною, законний представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з вимогами ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2012 від 20.01.2012 року надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п.25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п.61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа №2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява №25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Суд звертає увагу, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 р. № 987-XII (далі - Закон № 987-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 987-XII громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. За змістом частини третьої цієї статті, ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з ч. 2, 10 ст. 5 Закону № 987-XII церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Релігійна організація зобов`язана додержувати вимог чинного законодавства і правопорядку.

За змістом ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-III (далі - Закон № 2235-III в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-XII (далі - Положення № 2503-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Водночас, Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 р. №5492-VI (далі - Закон №5492-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно зі ст. 13 Закону № 5492-VI, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України.

Відповідно до ч. 2, 4, 6 ст. 14 Закону № 5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Отже, вказаним Законом також передбачена можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.

Тобто, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону № 5492-VI, уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Отже, зі змісту вищенаведеної норми видно, що законодавець передбачив вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 р. № 398 внесено зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", доповнивши його абзацом такого змісту: "Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.".

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 р. № 456, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2019 р. за № 620/33591, затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 розділу І Тимчасового порядку визначено, що цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абз. 5 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 р. № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23.02.2007 р. № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 2 розділу І Тимчасового порядку, паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 року №353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України".

Згідно п.п. 1 п. 3 Розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, у т.ч.: особі, яка досягла 16-річного віку,- на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

Заява є згодою на обробку персональних даних згідно із Законом України "Про захист персональних даних". Під час заповнення заяви особою або її законним представником (далі - заявник) працівник територіального підрозділу ДМС інформує заявника про вимоги Закону України "Про захист персональних даних" (абзац 2 п. 3 Розділу І Тимчасового порядку).

Абзацом 1 п. 1 Розділу ІІ Тимчасового порядку встановлено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; 4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; 5) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Відповідно до п. 1 Розділу ІХ Тимчасового порядку територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

У рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), яке доводиться до відома заявника протягом п`яти робочих днів з дня його прийняття, зазначаються підстави відмови. Заявник має право повторно звернутися до територіального підрозділу ДМС в разі зміни або усунення обставин, через які йому було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки) (п. 2 Розділу ІХ Тимчасового порядку).

Отже, даний нормативно-правовий акт регулює питання оформлення і видачі паспорта громадянина України зразка 1994 особі, щодо якої вже прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання органів Державної міграційної служби України оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994. Зокрема, зазначені положення законодавства регулюють окремі правовідносини, а саме випадки, коли особа вже зверталася до суду та отримала відповідне рішення суду, яке набрало законної сили. Однак, якщо особа не зверталась до суду, це не свідчить про відсутність у нього права на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994.

У листі за вих№4/вх.-2685-19 від 28.09.2019 року та №8101.5.1-36871/81.2-19 від 06.09.2019 року відповідачі листами відмовили позивачу в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, оскільки до заяви не надано рішення суду, що набрало законної сили, яким зобов`язано міграційну службу оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року на його ім`я.

Отже, у даній відповіді відповідач фактично відмовив у видачі позивачу паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1994 року) у формі книжечки, не зазначаючи при цьому підстав, з яких Законом №5492-VI передбачена така відмова, і, відповідно, позбавляючи позивача права повторно звернутися до уповноваженого суб`єкта у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

У відповіді на заяву, відповідач посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 р. №398 "Про внесення змін до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р №302", положення Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженим наказом МВС України від 06.06.2019 р. №456.

Відтак, у листі. відповідач не вказує, що позивачем не було надано всіх необхідних документів для оформлення паспорту громадянина України.

Разом з тим, суд зауважу, що пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні дані особи.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» №2297-VI від 01.06.2010 року (далі - Закон №2297-VI), мета обробки персональних даних має бути сформульована у законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст.2 Закону №2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.5, 6 ст.6 Закону №2297-VI).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Однак, суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 25 років - 30.10.2013 року, тобто позивач зобов`язаний був звернутись з заявою про вклеювання фотокартки протягом місяця, а саме в строк до 30.11.2013 року. Однак, з відповідною заявою позивач звернувся лише 17.09.2019 року.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач є зареєстрованим у АДРЕСА_2 та фактично проживає в м. Києві від 06.08.2019 року.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем пропущено місячний строк звернення до міграційного органу для вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року з моменту виповнення 25 років з поважних причин.

Отже, відмова відповідача вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, нову фотокартку у зв`язку з досягненням позивачем 25 років є протиправною.

Так, враховуючи зазначене, суд встановив, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14.06.2007). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28.03.1990).

Отже, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

У рішенні Верховного Суду України від 16.09.2015 року по справі №21-1465а15, суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача, слід визнати протиправною відмову Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області у вклеюванні фотографії до паспорту гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із досягненням ним 25-річного віку, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ та зобов`язати Центральне Міжрегіональне управління ДМС України у м. Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області вклеїти фотографію до паспорта гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в зв`язку із досягненням ним 25-річного віку, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність відмови у видачі паспорта у вигляді книжечки позивачці , суд убачає підстави для задоволення позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн. Отже, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536,80 грн. підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - не отримувався) задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області у вклеюванні фотографії до паспорту гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із досягненням ним 25-річного віку, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Зобов`язати Центральне Міжрегіональне управління ДМС України у м. Києві та Київській області в особі Деснянського районного відділу Центрального Міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області вклеїти фотографію до паспорта гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в зв`язку із досягненням ним 25-річного віку, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - не отримувався) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДМС України в м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4а).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа