Справа № 640/23632/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛАФАРМ» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛАФАРМ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЛАФАРМ» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 03.10.2017 № про сплату суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 365 400,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду задоволено. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛАФАРМ» залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено будь - яких доводів та не надано доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому наявні підстави для залишення позову без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність встановлених п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України підстав для залишення позову без розгляду, оскільки позивачем строк звернення до суду у 1095 днів пропущено не було.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з вернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.10.2017 № про сплату суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 365400, 00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

09.01.2020 до суду надійшов відзив відповідача до якого долучено клопотання про залишення позову без розгляду, з огляду на пропуск строку звернення до суду. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що позивач звернувся до суду майже через 2 роки після використання свого права на адміністративне оскарження. Більше того, наголошує, що позивач вже раніше звертався до суду з аналогічним позовом, однак ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2019 у справі № 826/2998/18 позов залишено без розгляду, з огляду на повторні неявки позивача.

Враховуючи зміст вищенаведеного клопотання, обставини у справі та пропуск позивачем встановленого місячного строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Водночас пунктом 56.19 статті 56 ПК України, за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи заявника апеляційної скарги щодо необхідності застосування строку 1095 днів до заявлених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 03.10.2017 № про сплату суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 365400, 00 грн.

Норма пункту 56.19 статті 56 ПК України була та залишається спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.

Застосування скорочених строків звернення при використанні досудового порядку врегулювання спорів у податкових правовідносинах установлено законом, зумовлено легітимною метою оперативного забезпечення настання правової визначеності для особи - платника податків та у діяльності суб`єктів владних повноважень - контролюючих органів, що кореспондується із встановленим алгоритмом і строками адміністрування податків для забезпечення належного виконання конституційного податкового обов`язку і має пропорційний характер, оскільки скорочення строку звернення не впливає на реалізацію особою права на судовий захист у зв`язку з достатністю часу на підготовку й оформлення правової позиції, ознайомлення з позицією контролюючого органу, залучення за потреби правових і фінансових консультантів в межах процедури адміністративного оскарження, у той час, як скорочені строки забезпечують досягнення зазначеної мети й завдань функціонування податкової системи держави.

Більш скорочені строки звернення до суду у випадку попередньої реалізації досудових процедур полягають у забезпеченні наступності юрисдикційних проваджень (адміністративних і судових) та пов`язанні з необхідністю мінімізувати темпоральний проміжок між досудовими процедурами та судовим провадженням.

При цьому, між нормами пунктів 56.18 та 56.19 статті 56 ПК України відсутня колізія, яку слід долати із застосуванням положень пункту 56.21 статті 56 ПК України, оскільки вони регулюють відмінні за предметом групи правовідносин.

Крім того, спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та / або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання після використання процедури адміністративного оскарження об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, оскільки така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ГАЛАФАРМ» щодо не подачі Звіту про контрольовані операції за 2015 рік за результатом якої складено акт від 08.09.2017 № 675/10-36-14-04/30886474 у висновках якого зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «ГАЛАФАРМ» вимог п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України щодо обов`язку подання в установлений законом термін до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику Звіту про контрольовані операції з компанією-нерезидентом «МЕДІМПЕКС» (Молдова) за 2015 рік.

Позивач вважаючи вказані висновки протиправними 18.09.2017 звернувся із запереченням до акта перевірки, однак останні листом відповідача від 28.09.2017 залишені без змін.

На підставі висновків вищезазначеного акта відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 03.10.2017 № , яким згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України та на підставі акта перевірки встановлено порушення п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 365 400,00 грн.

Позивач вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним 07.11.2017 звернувся зі скаргою до ДФС України, однак рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 10.01.2018 № 698/6/99-99-01-03-01-25 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 10.01.2018 № 698/6/99-99-01-03-01-25 отримано позивачем 25.01.2018, що підтверджується останнім в адміністративному позові.

Разом із тим, до суду позивач звернувся 28.11.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим конвертом в якому направлено позов до суду, тобто позивач пропустив встановлений п. 56.19 ст. 56 ПК України місячний строк звернення до суду та не навів при цьому жодних поважних причин його пропуску.

Натомість, позивачем не наведено будь - яких доводів та не надано доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними немає.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно зі ч.3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до суду позивач звернувся з порушенням строку звернення та не навів поважних підстав для поновлення пропущеного строку, тому ухвала про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛАФАРМ» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.01.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна