Справа № 160/1202/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2020 року Справа № 160/1202/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняІваненко Н.С.
позивача представника позивача представника відповідача Яковенко О.А. Бабенко О.А. Усенка Д.Ю,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
29.01.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивач просить визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № К-180/0/292-19 від 17.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади адміністратора Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, у зв`язку зі скороченням штату державних службовців з 31.12.2019 року; поновити ОСОБА_1 на посаду адміністратора Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з 01.01.2020 року; стягнути з Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування своєї позиції позивачем зазначено, що при звільнені відповідачем не було дотримано передбачених трудовим законодавством гарантій для працівників. Отже, не погоджуючись з розпорядженням відповідача, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Заперечуючи проти позовної заяви позивача та доводів зазначених в ній, відповідачем 28.02.2020 року подано відзив, який долучено до матеріалів справи.
Так, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що згідно з розпорядженням райдержадміністрації № К-171/0/292-15 від 11.12.2015 року, ОСОБА_1 було призначено на посаду адміністратора Центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації, як така, що успішно пройшла стажування. Відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації № Р-557/0/3-19 від 08.10.2019 року визначено граничну чисельність працівників апарату та структурних підрозділів райдержадміністрації. На підставі даного розпорядження 09.10.2019 року головою районної державної адміністрації було видано розпорядження № Р-304/0/291-19 "Про структурну та граничну чисельність районної державної адміністрації". 11.10.2019 року винесено наказ райдержадміністрації № НК №76/0/460-19 "Про попередження працівників райдержадміністрації про зміну істотних умов державної служби, про зміну істотних умов праці та майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності районної державної адміністрації". 15.10.2019 року листом Дніпровська районна профспілкова організація працівників державних установ надала згоду щодо законного звільнення працівників без порушення трудового законодавства. 16.10.2019 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення про вивільнення згідно п.1. ст. 87 Закону України "Про державну службу", вивільнення планувалося у грудня 2019 року. Повідомлення про вивільнення було видано на підставі розпорядження голови райдержадміністрації № Р-305/0/291-19 від 09.10.2019 р. "Про попередження працівників райдержадміністрації про зміну істотних умов державної служби, про зміну істотних умов праці та майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності районної державної адміністрації" та ст. 13 Закону України "Про адміністративні послуги". Під час надання позивачеві повідомлення про вивільнення, у відповідача була відсутня робота в установі. Про це було повідомлено ОСОБА_1 в самому повідомлення, відповідно до змісту якого звільнення обумовлене неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку із її відсутністю. 28.11.2019 р. звільнилася вакансія і відразу вона була запропонована позивачу, що підтверджується пропозицією щодо заняття вакантної посади державної служби. За таких обставин, твердження позивача, що з моменту видачі повідомлення про наступне вивільнення роботодавець не запропонував позивачу жодної роботи за відповідною професією чи спеціальністю, є передчасними. На момент винесення повідомлення вільних вакантних посад не було. Відповідно до додатку № 3 до розпорядження голови райдержадміністрації № Р-304/0-291-1 від 09.10.2019, центр надання адміністративних послуг складається з завідувача центру та адміністратора. Інших посад непередбачено. Посад за відповідною професією чи спеціальністю на час звільнення позивача у відповідача не було. Профспілка надала згоду на звільнення позивача, що підтверджується повідомленням від 02.12.2019 року. 28.12.2019 року, на виконання статті 47 КЗпП, відповідач видав позивачу трудову книжку та провів розрахунок, що позивачем не заперечуються. Таким чином, відповідач діяв у спосіб передбачений чинним законодавством України, а позивача звільнено на законній підставі.
02.09.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій підтримано позицію викладену в позовній заяві.
У судовому засіданні 11.12.2020 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві та поясненнях.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 за розпорядженням № К-171/0/292-15 від 11.12.2015 року прийнята на посаду адміністратора центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації.
Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 08.10.2019 року № Р-557/0/3-19 "Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 08.11.2012 року № Р-830/0/3-12" внесено до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 08.11.2012 року № Р-830/0/3-12"Про структуру обласної державної адміністрації " (зі змінами) зміни, зокрема, шляхом викладення додатку 16 (гранична чисельність працівників апарату та структурних підрозділів райдержадміністрацій) у новій редакції.
Згідно додатку № 16 до розпорядження голови облдержадміністрації від 08.11.2012 року № Р-830/0/3-12 ( у редакції розпорядження голови обласної державної адміністрації від 08.10.2019 року № Р-557/0/3-19) гранична чисельність працівників апарату та структурних підрозділів райдержадміністрацій всього становить 1240 шт. од. у т.ч. апарат-290. У Дніпровській райдержадміністрації встановлено 68 шт.од., у т.ч. апарат-17.
Розпорядженням голови Дніпровської районної державної адміністрації від 09.10.2020 року № Р-304/0/291-1 "Про структуру та граничну чисельність районної державної адміністрації" визначено структуру районної державної адміністрації згідно з додатком 1; структуру апарату районної державної адміністрації згідно з додатком 2; граничну чисельність працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації згідно з додатком 3.
Наказом в.о. керівника апарату райдержадміністрації від 11.10.2019 року № НК №76/0/460-19 "Про попередження працівників райдержадміністрації про зміну істотних умов державної служби, про зміну істотних умов праці та майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності районної державної адміністрації " наказано попередити працівників райдержадміністрації про зміну істотних умов державної служби, про зміну істотних умов праці та майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності райдержадміністрації згідно із списком, що додається.
З додатку до наказу керівника райдержадміністрації від 11.10.2019 № НК№76/0/460 вбачається, що ОСОБА_1 15.10.2019 року попереджено про зміну істотних умов державної служби, про зміну істотних умов праці та майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності райдержадміністрації.
Зі змісту повідомлення про вивільнення ОСОБА_1 вбачається, що у зв`язку з скороченням штатної чисельності районної державної адміністрації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", яке планується у грудні 2019 року (не раніше 16 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням), та зазначено, що звільнення обумовлено неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку з її відсутністю.
Згідно запису у повідомленні про вивільнення, позивач ознайомився із ним 16.10.2019 року та вніс заперечення, у зв`язку з неврахуванням положень ст. 42 КЗпП, оскільки на утриманні має 2-х неповнолітніх дітей).
Зі змісту пропозиції щодо зайняття вакантної посади державної служби вбачається, що позивачу запропоновано переведення на вакантну посаду державної служби категорії "В" - спеціаліста з питань мобілізаційної роботи та надзвичайних ситуацій райдержадміністрації.
Із запропонованою посадою позивач не погодилася, що підтверджується її особистим підписом на пропозиції від 28.11.2019 року.
Розпорядженням голови Дніпровської районної державної адміністрації від 17.12.2019 року № К-180/0/292-19 "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 31.12.2019 року з посади адміністратора центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації у зв`язку із скороченням штату державних службовців, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".
Не погодившись із звільненням, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
Судом застосовуються норми Закону № 889-VIII в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Отже, процедура вивільнення державних службовців регулюється нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у частині відносин, не врегульованих Законом № 889-VIII.
Судом застосовуються норми КЗпП України в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.
Пункт 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закон № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Положеннями частини першої статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
За правилами частини 2 статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Частиною 1 статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Статтею 49-2 КЗпП України унормовано порядок вивільнення працівників.
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно
У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
Долучені до матеріалів справи докази свідчать, що у відповідача були правові підстави для проведення процедури скорочення штатної чисельності працівників внаслідок зміни структури і граничної чисельності районної державної адміністрації відповідно до розпорядження від 09.10.2019 року № Р-304/0/291-19 "Про структурну та граничну чисельність районної державної адміністрації".
Позивача повідомлено про майбутнє вивільнення у визначений КЗпП України строк, а також надано пропозицію щодо зайняття вакантної посади державної служби від якої він відмовився.
Згоду на звільнення позивача з займаної посади надано і профспілковим органом.
Відповідачем належним чином проінформовано центр зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем звільнення позивача проведено на підставі та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
Доводи позивача, викладені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Крім того, при звільнені працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП діють обмеження на звільнення окремих працівників, встановлені ст.184 КЗпП.
Суд враховує, що ч.3 ст.184 КЗпП України встановлено обмеження щодо звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Таке звільнення можливе лише за умови повної ліквідації підприємства, установи, організації та з обов`язковим працевлаштуванням.
В даному випадку, судом встановлено, що відповідно додатку №3 до розпорядження голови Дніпровської районної державної адміністрації №Р- 304/0-291-1 від 09.10.2019 року, центр надання послуг складається з двох посад: завідувач та адміністратор. Інших посад не передбачено. Посада завідувача передбачена для осіб категорії «Б», яку зайняла ОСОБА_2 з рангом 6 та категорією державного службовця «Б». Посаду адміністратора зайняла ОСОБА_3 (прізвище змінене на ОСОБА_3 ), яка перебувала у стані вагітності.
За такого правового врегулювання та встановлених обставин справи, враховуючи відмову позивача в переведені на вакантну посаду державної служби категорії "В", суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність оскаржуваного розпорядження щодо звільнення позивача з займаної посади.
При цьому судом не приймаються до уваги посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України №1096 від 24.12.2019 року з наступних підстав.
Так, постановою Кабінету міністрів України №1096 від 24.12.2019 року «Про внесення зміни у додаток до постанови Кабінету міністрів України від 25.03.2014 року №91, було внесено зміни у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 р. № 91 "Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій", доповнивши примітки до нього пунктом 3 такого змісту:
"3. Під час визначення граничної чисельності працівників місцевих держадміністрацій не скорочується чисельність адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, утворених зазначеними держадміністраціями, до набрання чинності змін до Закону України "Про адміністративні послуги" щодо ліквідації таких центрів та за умови утворення на відповідній території органами місцевого самоврядування центрів надання адміністративних послуг, яким будуть передані функції і завдання ліквідованих центрів.".
Постанова Кабінету міністрів України №1096 від 24.12.2019 року набрала чинності 26.12.2019 року.

В даному випадку, позивача звільнено з займаної посади оскаржуваним розпорядженням від 17.12.2019 року до прийняття постанови КМУ №1096 від 24.12.2019 року, яка набрала чинності 26.12.2019 року.

В свою чергу, прийняття постанови КМУ №1096 від 24.12.2019 року, якою було доповнено примітку щодо нескорочення чисельності адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, не є підставою для скасування розпорядження про звільнення, винесеного до прийняття даної постанови КМУ.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд не вбачає протиправності спірного розпорядження та наявності підстав для його скасування із поновленням позивача на роботі та стягненням середнього заробітку за час втимушеного прогулу.

Отже, позивач була звільнена з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Озерянської С.І. у відпустці з 16.12.2020 року по 28.12.2020 року, повний текст судового рішення виготовлено у перший робочий день 29.12.2020 року.

Керуючись ст. 242-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 грудня 2020 року.

Суддя С.І. Озерянська