Справа № 640/14362/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Київ № 640/14362/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясторг»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «М`ясторг» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.07.2019р.:

- № , яким збільшено суму податкового зобов`язання для ТОВ «М`ясторг» на суму вісімдесят два мільйони п`ятдесят шістдесят одна тисяча сімсот двадцять три гривні, з яких: за податковим зобов`язанням 66 049 378 гривень та за штрафними санкціями 16 512 345 гривень;

- № 47, яким збільшено суму грошового зобов`я зання за платежем на податок на додану вартість у розмірі дев`ять тисяч сорок чотири гривні. 00 коп. (з яких збільшено суму за податковим зобов`язанням на 7235 грн., та штрафні санкції у розмірі 1809грн.);

- № , яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних /розрахунків коригування на суму ПДВ тридцять сім мільйонів п`ятсот п`ятдесят три тисячі вісімдесят вісім грн. 00 коп. та застосовано штраф у розмірі в розмірі, 50 % від незареєстрованих податкових накладних у сумі вісімнадцять мільйонів сімсот сімдесят шість тисяч п`ятсот сорок чотири грн.00;

- № , яким застосовано штрафні санкції у розмір 510 (п 'ятсот десять гривень).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки щодо нереальності господарських операцій, які мали місце між позивачем та його контрагентами, спростовуються змістом господарських операцій, оскільки позивачем досягнуто економічного ефекту, господарські операції оформлені відповідними первинними документами. На час, коли позивач мав господарські взаємовідносини зі своїми контрагентами, відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про таких контрагентів були підтвердженими, такі особи були зареєстровані як платник податку, а відтак податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Також, зазначає, що податкове повідомлення рішення щодо не реєстрації податкових накладних не може бути визнано законним, оскільки позивачем в судовому порядку оскаржуються рішення податкового органу про відмову в реєстрації податкових накладних.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, оскільки надані позивачем первинні документи містять істотні недоліки змісту та форми, а відтак не можуть вважатись таким, що підтверджують реальність господарської операції позивача з контрагентами. З огляду на викладене вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 22.05.2019р. № 6749 проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «М`ясторг».

За результатом проведеної перевірки складено акт від 14.06.2019р. № 125/26-15-14-07-01-10/38716250 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ЯСТОРГ» (код 38716250) з питань, що стали предметом оскарження за період з 01.01.2016 по 31.12.2018» у висновках якого зазначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем:

1. пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 66 049 378 грн., в тому числі:

1-й квартал 2016 року на суму 5 419 287 грн.;

1 півріччя 2016 року на суму 5 681 111 грн.;

9 місяців 2016 року на суму 8 752 228 грн.;

2016 рік на суму 8 455 835 грн.;

1-й квартал 2017 року на суму 7 826 434 грн.;

1 півріччя 2017 року на суму 4 567 927 грн.;

9 місяців 2017 року на суму 4 704 108 грн.;

2017 рік на суму 2 878 023 грн.;

1-й квартал 2018 року на суму 1 476 542 грн.;

1 півріччя 2018 року на суму 5 157 314 грн.;

9 місяців 2018 року на суму 7 377 545 грн.;

2018 рік на суму 3 753 024 гривень.

2. п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України, що призвело до завищення податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям з реалізації товарів по контрагентам-покупцям на загальну суму 66 138 528 грн., в тому числі:

за січень 2016 року на суму 1 696 097 грн.;

за лютий 2016 року на суму 2 327 610 грн.;

за березень 2016 року на суму 1 009 883 грн.;

за квітень 2016 року на суму 2 255 667 грн.;

за травень 2016 року на суму 1 078 786 грн.;

за червень 2016 року на суму 2 214 335 грн.;

за липень 2016 року на суму 2 809 969 грн.;

за серпень 2016 року на суму 3 317 810 грн.;

за вересень 2016 року на суму 2 827 533 грн.;

за жовтень 2016 року на суму 2 959 757 грн.;

за листопад 2016 року на суму 3 089 525 грн.;

за грудень 2016 року на суму 2 998 448 грн.;

за січень 2017 року на суму 1 697 682 грн.;

за лютий 2017 року на суму 3 105 643 грн.;

за березень 2017 року на суму 3 465 389 грн.;

за квітень 2017 року на суму 1 618 328 грн.;

за травень 2017 року на суму 1 512 788 грн.;

за червень 2017 року на суму 1 729 329 грн.;

за липень 2017 року на суму 2 074 644 грн.;

за серпень 2017 року на суму 1 311 784 грн.;

за вересень 2017 року на суму 1 691 448 грн.;

за жовтень 2017 року на суму 258 051 грн.;

за листопад 2017 року на суму 974 175 грн.;

за грудень 2017 року на суму 949 280 грн.;

за січень 2018 року на суму 365 753 грн.;

за лютий 2018 року на суму 210 491 грн.;

за березень 2018 року на суму 896 286 грн.;

за квітень 2018 року на суму 1 087 527 грн.;

за травень 2018 року на суму 1 371 634 грн.;

за червень 2018 року на суму 2 043 279 грн.;

за липень 2018 року на суму 1 553 973 грн.;

за серпень 2018 року на суму 2 724 781 грн.;

за вересень 2018 року на суму 2 594 265 грн.;

за жовтень 2018 року на суму 1 596 691 грн.;

за листопад 2018 року на суму 1 204 465 грн.;

за грудень 2018 року на суму 1 515 402 гривень.

та п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань при реалізації товарів іншим особам на загальну суму 66 138 528 грн., в тому числі:

за січень 2016 року на суму 1 696 097 грн.;

за лютий 2016 року на суму 2 327 610 грн.;

за березень 2016 року на суму 1 009 883 грн.;

за квітень 2016 року на суму 2 255 667 грн.;

за травень 2016 року на суму 1 078 786 грн.;

за червень 2016 року на суму 2 214 335 грн.;

за липень 2016 року на суму 2 809 969 грн.;

за серпень 2016 року на суму 3 317 810 грн.;

за вересень 2016 року на суму 2 827 533 грн.;

за жовтень 2016 року на суму 2 959 757 грн.;

за листопад 2016 року на суму 3 089 525 грн.;

за грудень 2016 року на суму 2 998 448 грн.;

за січень 2017 року на суму 1 697 682 грн.;

за лютий 2017 року на суму 3 105 643 грн.;

за березень 2017 року на суму 3 465 389 грн.;

за квітень 2017 року на суму 1 618 328 грн.;

за травень 2017 року на суму 1 512 788 грн.;

за червень 2017 року на суму 1 729 329 грн.;

за липень 2017 року на суму 2 074 644 грн.;

за серпень 2017 року на суму 1 311 784 грн.;

за вересень 2017 року на суму 1 691 448 грн.;

за жовтень 2017 року на суму 258 051 грн.;

за листопад 2017 року на суму 974 175 грн.;

за грудень 2017 року на суму 949 280 грн.;

за січень 2018 року на суму 365 753 грн.;

за лютий 2018 року на суму 210 491 грн.;

за березень 2018 року на суму 896 286 грн.;

за квітень 2018 року на суму 1 087 527 грн.;

за травень 2018 року на суму 1 371 634 грн.;

за червень 2018 року на суму 2 043 279 грн.;

за липень 2018 року на суму 1 553 973 грн.;

за серпень 2018 року на суму 2 724 781 грн.;

за вересень 2018 року на суму 2 594 265 грн.;

за жовтень 2018 року на суму 1 596 691 грн.;

за листопад 2018 року на суму 1 204 465 грн.;

за грудень 2018 року на суму 1 515 402 гривень.

3. п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 96 620 грн., в тому числі:

за березень 2016 року на суму 89 385 грн.;

за червень 2016 року на суму 7 235 гривень.

4. пп. 201.10 ст. 201 ПК України, в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

5. пп. 44.1, пп. 44.2 ст. 44, п. 85.2. ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010

№ 2755-VI, із змінами і доповненнями, в частині не надання посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 15.07.2019р.:

- № , яким за порушення п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, збільшено суму податкового зобов`язання за платежем податкок на прибуто приватних підприємств на суму вісімдесят два мільйони п`ятсот шістдесят одна тисяча сімсот двадцять три гривні, з яких: за податковим зобов`язанням 66 049 378 гривень та за штрафними санкціями 16 512 345 гривень;

- № 47, яким за порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем на податок на додану вартість у розмірі дев`ять тисяч сорок чотири гривні 00 коп. (з яких збільшено суму за податковим зобов`язанням на 7235 грн., та штрафні санкції у розмірі 1809 грн.);

- № , яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних /розрахунків коригування на суму ПДВ тридцять сім мільйонів п`ятсот п`ятдесят три тисячі вісімдесят вісім грн. 00 коп. та попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладн/розрахунки коригування у строк визначений п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України у зв`язку з чим застосовано штраф у розмірі в розмірі 50 % від незареєстрованих податкових накладних у сумі вісімнадцять мільйонів сімсот сімдесят шість тисяч п`ятсот сорок чотири грн. 00;

- № , яким за порушення п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні санкції у розмір 510 (п 'ятсот десять гривень).

Позивач вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до норм підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "витрати" - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а "господарська діяльність" - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В свою чергу за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункту 201.1 статті 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХІV) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 цього Закону).

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у його постановах від 27 червня 2017 року у справі № 808/1062/14, від 14 березня 2017 року у справі № 826/757/13-а, Верховного Суду, зокрема у постанові від 06 лютого 2018 року № К/9901/5042/17.

Як вбачається з акту перевірки, що позивач мав взаємовідносини з рядом контрагентів, які здійснювались на підставі типових договорів поставки, укладених між ТОВ «М`ЯСТОРГ», в особі директора ОСОБА_1 , що діє на підставі статуту та рядом контрагентів, зазначених в додатку № 8 до акта перевірки.

Водночас, в акті перевірки зазначено, що аналізом данних баз даних ДФС та інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у більшості контрагентів відповідно інформації наведеної в додатку 8 до акта перевірки, що декларувалися ТОВ «М`ЯСТОРГ», встановлено:

- невідповідність придбаного та реалізованого товару по ланцюгу постачання (підміна номенклатури товарів);

- відсутність трудових ресурсів;

- відсутність основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів;

- неподання податкової та фінансової звітності до контролюючих органів;

- наявність ознак фіктивності згідно судових ухвал;

- участь у схемах мінімізації податкових зобов`язань (надання зазначених послуг підприємствам реального сектору економіки);

- участь у схемах переведення безготівкових коштів у готівку та виведення зазначених коштів у тіньовий сектор економіки;

- та інші правопорушення.

Суб`єкти господарювання не звітують з податку на прибуток та не подають фінансову звітність, періоди звітування з податку на додану вартість є короткотерміновими, по контрагентам наявна інформація про відкриті кримінальні провадження за фактами фіктивного підприємництва, допити про непричетність до ведення фінансово - господарської діяльності відповідного підприємства, вироки.

Водночас, наголошено, що ТОВ «М`ЯСТОРГ» до перевірки не були надано наступні первинні документи по контрагентам в повному обсязі: договори (угоди), додатки до них, видаткові накладні частково, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні на перевезення товару за перевіряємий період, подорожні листи до товарно-транспортних накладних, первинні документи складського обліку на підприємстві, тощо.

Також, зазначено, що в наданих до перевірки договорах відсутня інформація щодо уповноважених на отримання ТМЦ особах.

Вказане на думку відповідача свідчить про здійснення господарської діяльності з вищезазначеними контрагентамм без настання правових наслідків, для забезпечення податкової вигоди третіх осіб шляхом формального оформлення первинних документів. Тобто, фактично ТОВ «М`ЯСТОРГ» було проведено господарські операції з контрагентами, що декларувалися, шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентами.

Відповідно до П(С)БО 15 визначено наступне:

- п. 5. Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

- п. 7. Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами:

- дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

- чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

- інші операційні доходи;

- фінансові доходи;

- інші доходи.

З огляду на вказане відповідач наголошує, що враховуючи вказані факти та вимоги норм законодавчих актів, документи, складені між ТОВ «М`ЯСТОРГ» та контрагентами, зазначеними у видаткових та податкових накладних складені всупереч вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим перевіркою не підтверджено факт здійснення господарських операцій (відвантаження товарно-матеріальних цінностей) у відповідні періоди контрагентам, зазаначеним в додатку 8 до акта перевірки. Проте, за даними бухгалтерського обліку, товари, вказані в документах, були фактично списані з балансу підприємства у відповідних періодах та реалізовані третім особам.

Також, в акті перевірки зазначено, що кошти, отримані позивачем від вказаних контрагентів, не пов`язані з постачанням товарів, та за відсутності у ТОВ «М`ЯСТОРГ» даних щодо їх повернення у майбутньому, кваліфікуються як актив, який слід врахувати у складі інших доходів відповідного звітного періоду, що не знайшло відображення у фінансовій звітності ТОВ «М`ЯСТОРГ» та не враховано при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства.

Виходячи з вищенаведеного, встановлено незмінність задекларованої платником суми доходів від реалізації товарів при непідтвердженні реальності операцій з продажу товарів вищезазначеним контрагентам та одночасному встановлені реалізації цих товарів іншим особам.

ТОВ «М`ЯСТОРГ», в порушення п.7 П(С)БО 15 «Дохід», не визначило та не відобразило в складі фінансового доходу отримані кошти від вищевказаних підприємств-покупців, а саме:

- до складу «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» рядок 2000 Звіту про фінансові результати безпідставно віднесено суму доходу від реалізації товарів контрагентам-покупцям (перелік наведено в додатку 6 акта перевірки) на загальну суму 307 655 140 грн. та не віднесено суму доходу отриману від реалізації товарів по взаємовідносинах з третіми особами на загальну суму 307 655 140 грн.

до складу «Інші доходи» рядок 2240 Звіту про фінансові результати не віднесено суму фінансового доходу на загальну суму 366 361 270 грн.

Враховуючі вищевикладене встановлено, порушення ст. 9 Закону України № 996-ХІV, п. 5, п. 7 (П(С)БО 15), ст. 4 «Основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності» Закону України № 996-ХІV та п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 ПК України, що призвело до заниження доходу, який враховується при обчисленні фінансового результату до оподаткування по взаємовідносинах з вищезазначеними контрагентами за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, на загальну суму 366 361 270 грн.

Більше того, за результатом проведеної перевірки встановлено, що ТОВ «М`ЯСТОРГ» мав взаємовідносини з ТОВ «ТД «Лекор». Договір поставки товару від 26.02.2016 № 08/02 до перевірки не надавався. ТОВ «ТД «Лекор» було виписано податкові та видаткові накладні на адресу ТОВ «М`ЯСТОРГ». Перевіркою встановлено, що розрахунки між ТОВ «ТД «Лекор» та ТОВ «М`ЯСТОРГ» проводились у безготівкові формі на загальну суму 579 718 грн., в т.ч. ПДВ - 96 620 грн.

Водночас, в акті перевірки зазначено такі відомості по контрагенту позивача. Засновником, керівником є ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ). Основний вид діяльності - неспецiалiзована оптова торгiвля. Остання податкова звітність по податку на додану вартість до ДПІ подана за липень 2017 року. Основні фонди та транспортні засоби відсутні на підприємстві, податкова звітність з податку на прибуток та фінансова звітність не подавалась з 2015 року. В інформаційних базах даних ДФС наявна податкова інформація, а саме: відносно ТОВ «ТД «Лекор» сформовано ГУ ДФС у Донецькій області від 22.11.2018 № 2334/05-99-21-08 картку суб`єкта фіктивного підприємництва (ознака фіктивності: зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фiнансово-господарську дiяльнiсть без вiдома та згоди його засновникiв та призначених у законному порядку керiвникiв). До ГУ ДФС у Донецькій області направлено було запит щодо надання даної інформації щодо ТОВ «ТД «Лекор» від 04.03.2019 № 11019/7/26-15-14-07-01-13.

З огляду на відсутність основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів по вищевикладеному контрагенту, відсутність факту реального здійснення господарських операцій, що не дає можливості відстежити постачальників по ланцюгу, а відтак неможливий його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій до ТОВ «М`ЯСТОРГ», відповідач приходить до висновку про неможливість здійснення операцій, що задекларовані у податковій звітності. Все це свідчить про документальне оформлення операцій при їх фактичному невиконанні.

Так, перевіркою встановлено, що ТОВ «М`ЯСТОРГ» документально оформлювало операції з отримання товарів на загальну суму 579 719 грн., які є операціями з безоплатно отриманих товарів від третіх осіб. Враховуючи викладене встановлено, заниження інших доходів за безоплатно отримані товари.

Враховуючи вимоги ст. 4, 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 5 та п. 7 П(С)БО 15, встановлено порушення норм ст.134 та ст.135 ПК України) по взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Лекор» за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, а саме:

до складу рядка 2240 «Інші доходи» не включено безоплатно отримані товари від третіх осіб на загальну суму 579 719 грн., в тому числі:

за 1 квартал 2016 року на суму 536 308 грн.;

за 1 півріччя 2016 року на суму 579 719 гривень.

Перевіркою задекларованих у рядку 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» показників за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у загальній сумі 1 062 700 грн. та задекларовано від`ємне значення фінансового результату до оподаткування за 2017 рік на суму -451 500 грн. та за 2018 рік на суму -204 900 гривень.

Перевіркою повноти декларування показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 встановлено його заниження на загальну суму 366 940 988 грн.

Також, наголошено, що у зв`язку з тим, що товар (роботи, послуги) фактично списані з балансу підприємства, що є безоплатною реалізацією, тому операції зі списання ТМЦ з балансу та безоплатно наданих товарів (послуг) є операціями щодо формування вигоди третім особам.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення ТОВ «М`ЯСТОРГ» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, що призвело до завищення податкових зобов`язань з податку на додану вартість по нереальним операціям з реалізації товарів вищезазначеним контрагентам-покупцям на загальну суму на загальну суму 66 138 528 грн.

Більше того, в ході перевірки встановлено порушення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 31 745 978 грн. (за 2017р. та 2018р.)

На підставі вищезазначених висновків відповідачем внесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Проаналізувавши вищезазначене, суд погоджується з висновками контролюючого органу, з огляду на таке.

Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій замовника та виконавця для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020р. у справі № 823/1538/16, адміністративне провадження № К/9901/37781/18.

Одночасно, наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Формальна наявність договору, видаткових накладних, рахунків на оплату тощо, за встановлених у справі обставин, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020р. у справі № 823/1538/16, адміністративне провадження №К/9901/37781/18.

Таким чином, факт отримання позивачем товарів/робіт/послуг від контрагентів не підтверджено належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення, що є обов`язковою умовою для визнання господарських операцій товарними.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 року у справі за позовом ПАТ «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

При цьому, висловлюючи позицію щодо оцінки доданих до матеріалів справи пояснень посадових осіб платника податків - постачальника товарів (послуг), Верховний Суд України вказав, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Суд зазнчає, що згідно правового висновку Верховного суду України, податкові накладні, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами.

Більше того, слід зазначити, що на момент розгляду адміністративної справи судами не було постановлено вироків щодо офіційних осіб контрагентів позивача, однак це не може спростовувати достовірність пояснень таких осіб відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.03.2020р. у справі № 826/9563/17.

Крім цього, про відсутність факту здійснення господарської операції може свідчити, зокрема те, що результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Як встановлено приписами Податкового кодексу України, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Вищевикладне узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 19.05.2020р. у справі № №813/2488/14, адміністративне провадження №К/9901/19273/18.

Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постановах від 07.11.2019р. у справі №440/422/19 та від 20.12.2019р. у справі №826/16776/18 зазначив, що наявність у платника податку первинних документів, які не мають дефекту форми, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Відтак, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення конкретних фактичних обставин справи, врахувавши ненадання усіх документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують здійснення такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх виконання, відсутність у контрагента матеріально-технічної можливості здійснювати обумовлені домовленістю із позивачем зобов`язання, у сукупності із виявленими фактами фіктивної діяльності контрагента, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем документи не підтверджують надання послуг на користь позивача, що унеможливлює розцінювати їх як належні, достатні та достовірні докази придбання позивачем обумовленими господарськими договорами товарів, робіт (послуг).

Таким чином, оскільки позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факт реальної зміни матеріального та грошового стану контрагента, а первинні документи, які надані до суду, свідчать лише про факт оформлення господарської операції для заниження бази оподаткування позивача, суд приходить до висновку про правомірність висновків контролюючого органу викладених в акті перевірки.

Одночасно, суд наголошує, що відповідно до до п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. При цьому, такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до п. 85.6 ст. 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Пунктом 44.6 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абзац другий пункту 44.6 статті 44 Кодексу).

Згідно з п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Враховуючи викладене, з моменту початку проведення перевірки у позивача виникає обов`язок надання контролюючому органу на виконання відповідного запиту інформації та її документального підтвердження з питань в межах предмету перевірки із зазначенням конкретного переліку документів та інформації, що запитуються. Невиконання платником таких вимог має наслідком застосування до нього відповідальності у вигляді штрафу.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 10.06.2019р. у справі № 804/5840/16, адміністративне провадження №К/9901/35378/18.

Так, судом встановлено, що в ході проведення перевірки позивачу було надано запит від 30.05.2019р. № 1 про надання первинних документів бухгалтерського та податкового обліку з питань, що стали предметом оскарження за перевіряємий період.

Однак, відповідачем у зв`язку із неповним наданням складено акт про не надання документів бухгалтерського та податкового обліку в повному обсязі від 07.06.2019р. № 523/26-15-14-07-01-16.

З огляду на вказане податкове повідомлення рішення від 15.07.2019р. № , суд вважає законним.

Доводи позивача про протиправність податкового повідомлення рішення від 15.07.2019р. № , оскільки позивачем судовому порядку оскаржуються рішення відповідача про відомову в реєстрації податкових накладних, суд вважає помилковими, оскільки жодних доказів на підтвердження факту складання та подання на реєстрацію податкових накладних в яких було б вказано суму ПДВ за вказаний в акті та в розрахунку фінансових санкцій до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення період, до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що відповідач при винесені оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та своєчасно, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що не підлягають скасуванню.

Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясторг» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська