Справа № 420/390/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/390/21
УХВАЛА

19 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) заяву представника позивача за вхід. №2529/21 від 18.01.2021 р. про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати Постанову від 10.12.2020 р. №ОД1216/1577/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, винесену Головним управлінням Держпраці в Одеській області щодо ФОП ОСОБА_1 .

18.01.2021 року за вхід. №2529/21 надійшла заява представника позивача (адвокат Безродна О.В.) про забезпечення позову шляхом зупинення виконання Постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 10.12.2020 р. №ОД/1216/1577/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, винесену щодо ФОП ОСОБА_1 .

Заява обґрунтовано, наступним:

На думку представника позивача, очевидними є ознаки протиправності оскаржуваної постанови, якою порушені права позивача, оскільки Відповідачем не було дотримано принципу пропорційності, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення/дія.

Також, представник позивач вважає, що оскаржуване рішення Відповідача стало результатом застосування його повноважень щодо здійснення заходів державного контролю за дотриманням законодавства про працю, які відповідач використав у супереч меті, з якою ці повноваження йому було надано. Крім іншого, позивач вказує, що допущені відповідачем порушення чинного законодавства та не вжиття всіх необхідних заходів для здійснення Інспекційного відвідування, а також розмір застосованого штрафу накладають на позивача надмірний тягар, оскільки не співвідносяться з можливою завданою шкодою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадження якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначену норму КАС України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду клопотання про забезпечення позову без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частина 6 ст. 13 цього Закону визначає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Такий же законодавчий припис міститься і у ч. 5 ст. 242 КАС України, а саме, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На виконання вказаних приписів закону, судом при розгляді заяви про забезпечення позову застосовано правовий висновок, викладений у постнові Верховного Суду від 16.12.2020 року по справі № 640/6840/20.

«Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, ознаки протиправності оспорюваних рішень відповідача не були очевидними, а фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Сам по собі факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Проте відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.».

Відтак, оцінюючи доводи заявника, з урахуванням цього висновку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Крім того, суд відзначає, що у разі забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД1216/1577/АВ/П/ТД-ФС від 10.12.2020 року до набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі за позовом про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД1216/1577/АВ/П/ ТД-ФС від 10.12.2020 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення до вирішення справи по суті, і якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, суд вважає необгрунтованим посилання представника позивача на рішення ЄСПЛ у справі «Мамідакіс проти Греції» в частині того, що фінансове зобов`язання може обмежувати гарантію, що закріплена у абз.1 ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, якщо воно накладає на відповідну особу надмірний тягар або може вплинути на її фінансове становище з огляду на таке.

У рішенні в справі «Мамідакіс проти Греції» ЄСПЛ дійшов висновку, що штраф на пана ОСОБА_2 за контрабанду нафти та ухилення від сплати податків був накладений законно згідно з нормами національного законодавства. Однак, розмір такого штрафу, що в кілька разів перевищував завдану державі шкоду внаслідок ухилення від сплати податків, занадто великий (непропорційний завданій шкоді), що призвело до надмірного фінансового тягаря для ОСОБА_2 та фактичної конфіскації його майна, порушуючи його право мирно володіти майном, закріплене у ст. 1 протоколу 1 до Конвенції.

Як вбачається із тексту вказаного рішення, ЄСПЛ спочатку надав оцінку оскаржуваному рішенню, а потім оцінював його за принципом пропорційності.

Вказане також свідчить про те, що розгляд питання про надмірний тягар для позивача або вплив на його фінансове становище можливе під час розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 150, 151, 154, 243, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача за вхід. №2529/21 від 18.01.2021 р. про забезпечення позову.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена.

Приписами ч. 2 ст. 256 КАС України встановлено, що ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу.

Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.