Справа № 120/3328/20-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3328/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н. В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

18 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення, оформленого протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 8 від 17.01.2020, в частині призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки позивач вважає, що має право на отримання грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п.25 рішення Міністерства оборони України про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.01.2020 за № 8.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Міністерством оборони України, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, та вказує, що зміна причини інвалідності встановлена позивачу в термін більше ніж два роки, а тому підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.

Також, не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у такій редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні, суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням ВЛК №2 1120 ОВГ (свідоцтво про хворобу №707/8 від 08.09.1988) встановлено, що виявлені у позивача захворювання отримані в період проходження військової служби (а.с. 41-42).

19.01.2017, під час первинного огляду МСЕК, позивачу встановлено 2 групу інвалідності, із зазначенням причини інвалідності: захворювання, ТАК, отримане в період проходження військової служби, про що видано довідку Серії 12 ААА № 584062 від 01.02.2017 (а.с. 31).

Також, згідно витягу з Протоколу № 356 від 18.10.2019 11 Регіональної військово-лікарської комісії рішення ВЛК № 2 1120 ОВГ (свідоцтво про хворобу № 707/8 від 08.09.1988) скасовано, встановлено, що частина захворювань позивача, Так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 24).

26.11.2019, під час повторного огляду МСЕК, позивачу встановлено 2 групу інвалідності, із зазначенням причини інвалідності: захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, про що видано довідку Серії 12 ААБ № 634515 від 29.11.2019 (а.с. 32).

Також, як вказує позивач та не заперечується відповідачем, в грудні 2019 року, з метою отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням 2-ої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивач вперше подав до Вінницького ОВК документи, які були скеровані до Міністерства оборони України, для їх розгляду та прийняття рішення про виплату відповідної допомоги або відмову у її виплаті.

Згідно Витягу з протоколу засідання комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.01.2020 за № 8 позивачу було призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017, як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Разом з тим, позивач з таким рішенням не погодився, оскільки вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, регламентується статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Зі змісту довідки МСЕК серії 12ААА № 584062 від 01.02.2017 слідує, що позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, отриманим в період проходження військової служби, з 19.01.2017 (дата огляду).

З урахуванням наведеного, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, на підставі довідки МСЕК серії 12ААА № 584062 від 01.02.2017.

Відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 пропустив дворічний строк для реалізації свого права на отримання такої допомоги.

Так, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26.10.2018 року у справі № 820/2504/18, від 07.02.2019 року у справі № 127/12061/17, від 12.02.2019 року у справі № 816/1458/18.

Відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомогу у зазначеному розмірі відповідач застосував положення абз.2 ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якою визначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Окрім цього, відповідач наголошує на вказану правову норму в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного у даній справі рішення.

Суд апеляційної інстанції вказує, ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Зокрема, частина 4 вказаної статті Закону встановлює, що у випадку якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Аналіз наведеної норми права дає змогу стверджувати, що наведений у даній статті дворічний строк застосовується до правовідносин пов`язаних з отриманням одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої суми, за умови якщо у зазначений строк особа з інвалідністю (з втратою працездатності), скориставшись своїм правом на отримання допомоги, набула право на отримання відповідної допомоги у більшому розмірі. При цьому, в даному випадку законодавець чітко передбачив, що за наведених обставин виплата особі з інвалідністю (з втратою працездатності) одноразової грошової допомоги проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми

В даному випадку судом першої інстанції встановлено, та не заперечується відповідачем, що після встановлення позивачу в січні 2017 року групи інвалідності, він не скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги, проте, внаслідок уточнення ВЛК причин захворювання, що спричинило настання інвалідності, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Лише після внесення виправлень до причин захворювання, що спричинило настання інвалідності позивач, з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги, звернувся до відповідача із заявою щодо її нарахування та виплати.

За наведених обставин, суд вважає помилковим застосування відповідачем при визначенні розміру належної до виплати позивачу одноразової грошової допомоги приписів абз. 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", адже дії щодо реалізації свого права на отримання відповідної допомоги позивач вчинив вперше з дня встановлення йому групи інвалідності.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що зміна причин настання інвалідності відбулась з незалежних від позивача обставин, та свідчить про те, що відповідні причини мали місце й на час первинного встановлення позивачу групи інвалідності, однак не знайшли своє відображення в Довідці МСЕК від 01.02.2017, оскільки скасування постанови ВЛК №2 1120 ОВГ (свідоцтво про хворобу №707/8 від 08.09.1988) із прийняттям нового рішення про причини захворювання ОСОБА_1 , відбулось вже після прийняття МСЕК відповідної довідки.

Щодо вимоги апеляційної скарги позивача змінити рішення суду першої інстанції, в частині розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, колегія суддів вказує наступне.

Зі змісту довідки МСЕК серії 12ААА №584062 від 01.02.2017 встановлено, що позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, отриманим в період проходження військової служби, з 19.01.2017 (дата огляду).

Тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, на підставі довідки МСЕК серії 12ААА № 584062 від 01.02.2017.

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції від 01.01.2017, яка діяла на момент первинного встановлення інвалідності позивачу) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Аналогічним чином врегульовано питання отримання одноразової грошової допомоги й підпунктами 1, 2 пункту 6 Порядку №975.

Крім того, частиною першою статті 16-2 Закону №2011-XII (в редакції від 01.01.2017, яка діяла на момент первинного встановлення інвалідності позивачу) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Проте, як вірно зазначає позивач у поданій до суду заяві, абз. 3 підп. 1 п. 6 Порядку №975, із змінами внесеними згідно з ПКМ України №335 від 18.05.2017, які згідно з приписом, застосовуються з 01.01.2017, встановлено, що одноразова грошова допомога військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі в 300-кратному розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у разі встановлення інвалідності II групи.

Тому, положення частини першої статті 16-2 Закону №2011-XII (в редакції від 01.01.2017, яка діяла на момент первинного встановлення інвалідності позивачу) станом на час виникнення спірних правовідносин суперечили абз. 3 підп. 1 п. 6 Порядку №975, із змінами внесеними згідно з ПКМ України №335 від 18.05.2017 в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам Закону слід застосовувати норми Закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно застосував саме нормами Закону №2011-XII (в редакції від 01.01.2017, яка діяла на момент первинного встановлення інвалідності позивачу) при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, що належить виплаті позивачу.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.