Справа № 280/4858/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 січня 2021 року Справа № 280/4858/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість з дати припинення;

допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Крім того, просить поновити строк звернення до суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та отримує пенсію за місцем реєстрації в м. Бердянську. Водночас, виплату пенсії припинено. Бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії вважає протиправною, з посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.07.2020 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем недоліки усунуто.

У зв`язку із перебуванням судді Бойченко Ю.П. у відпустці, питання щодо відкриття провадження у справі вирішувалося першого робочого дня 14.09.2020.

Ухвалою суду від 14.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №280/4858/20; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 02.10.2020 №46428), в якому пояснив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач пенсії по інвалідності. При цьому, згідно довідки МСЕК, інвалідність позивачу встановлено до 01.03.2016. Виплату пенсії позивачу проведено до 01.03.2016; нової довідки МСЕК до органу Пенсійного фонду не надходило; із заявами позивач не звертався. Крім того вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду. З урахуванням викладеного у задоволенні позову просить відмовити.

Стосовно строку звернення до суду слід зазначити, що в силу приписів ч. 1 ст. 122 КАС України, статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» такий строк є дотриманим, про що вже зазначалося в ухвалі суду від 14.09.2020.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 19.12.2014 №.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII, позивач перебував на пенсійному обліку в Бердянському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як отримувач пенсії по інвалідності.

У зв`язку із припиненням виплати пенсії, уповноважений представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом від 15.06.2020 №07/06 про причини такої невиплати, проте листом від 30.06.2020 №0800-0209-8/30670 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило про відсутність у адвоката повноважень щодо отримання інформації з обмеженим доступом.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. (ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV).

За правилами частини першої статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. (ч. 1 ст. 31 Закону № 1058-IV).

Згідно статті 34 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Частиною другою статті 35 Закону № 1058-IV передбачено, що у разі якщо особа не з`явилася в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому вона мала з`явитися на повторний огляд.

Частиною третьою 35 Закону № 1058-IV встановлено, серед іншого, що органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.

Пунктом 2.8 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності у Бердянському ОУПФУ в Запорізькій області з 01.09.2014 по 01.03.2016. При цьому, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 04.02.2013 №411616, позивачу встановлено другу групу інвалідності на строк до 01.03.2016, дата чергового переогляду 04.02.2016.

Тобто, виплату пенсії по інвалідності позивачу припинено з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому він мав з`явитися на повторний огляд в органи медико-соціальної експертизи.

Матеріали справи не містять доказів того, що органи медико-соціальної експертизи повідомляли відповідача в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду ОСОБА_1 .

Отже, підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 у суду відсутні.

Разом із тим, позивачем до суду надано довідку до акта огляду МСЕК від 04.04.2016 серії 16ААА №014358, відповідно до якої йому безстроково встановлено другу групу інвалідності, та строк зараховано з 01.03.2016, яка видана на тимчасово непідконтрольній Україні території (м. Донецьк).

Слід зазначити, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

При цьому суд зазначає, що визнання в даному конкретному випадку, для захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, довідки до акта огляду МСЕК від 04.04.2016 серії 16ААА №014358, жодним чином не легітимізує окупаційну владу.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 21.02.2020 у справі №701/1196/16-а, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17.

Суд звертає увагу на те, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків та дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Отже, з урахуванням того, що матеріали справи містять докази встановлення позивачу другої групи інвалідності та зарахування строку інвалідності з 01.03.2016, з метою ефективного захисту та поновлення прав ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення, та остаточного вирішення спору між сторонами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість з дати припинення, а саме з 01.03.2016.

Стосовно вимог про допущення негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць слід зазначити наступне.

За приписами ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 14 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Зважаючи, що судом не присуджено виплату грошового забезпечення, а зобов`язано відповідача вчинити певні дії, підстави для застосування ст. 371 КАС України відсутні.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість з дати припинення, а саме з 01.03.2016.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 19.01.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко