Справа № 420/13019/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «АГРОГРУП-БРВ» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Приватного підприємства «АГРОГРУП-БРВ» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №209305, винесену 20 липня 2020 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, якою накладено на ПП «АГРОГРУП-БРВ» штраф в розмірі 34000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПП «АГРОГРУП-БРВ» засобами поштового зв`язку отримало постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №209305, винесену 20 липня 2020 року Управлінням Укртрансбезпеки у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Також, позивач зазначає, що в 2020 році, в тому числі 17.06.2020 р., ПП «АГРОГРУП-БРВ» не надавало жодних послуг з перевезення вантажу. Належні підприємству транспортні засоби з водіями надавалися в користування іншим господарюючим суб`єктам. Так, станом на 17.06.2020 р., належні на праві володіння (оренди) автомобілі: DAF FX 105.510 (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки TUR 30-3 (номерний знак НОМЕР_2 ) та DAF FX 105.510 (номерний знак НОМЕР_3 ) з напівпричепом марки TUR 30-3 (номерний знак НОМЕР_4 ) перебували в оренді в ФОП ОСОБА_1 на підставі договору №03/03-2020 від 03 березня 2020 року.

З урахуванням того, що ПП «АГРОГРУП-БРВ» 17.06.2020 року не здійснювало будь-яких вантажоперевезень, а отже, ПП «АГРОГРУП-БРВ» не перебувало в статусі автоперевізника щодо здійснення перевезення вантажу, тому постанова Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про накладення адміністративно-господарського штрафу є незаконною та підлягає скасуванню.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 30.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявним у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

Ухвалою суду від 03.12.2020 року витребувано у Приватного підприємства «АГРОГРУП-БРВ» належним чином завірені копії платіжних документів на підтвердження оплати суборендарем послуги найму транспортних засобів за правовідносинами, що розглядаються судом, та належним чином завірені витяги з журналу реєстрації договорів суборенди за правовідносинами, що розглядаються судом.

Ухвалою суду від 03.12.2020 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Ухвали про відкриття провадження по справі, про залучення третьої особи та про витребування документів та позов з додатками направлені відповідачу засобами електронної пошти () 09.12.2020 року.

В ухвалі про відкриття провадження по справі встановлено відповідачу 15-денний строк для надання відзиву на позовну заяву.

Строк для подання відзиву сплив 24.12.2020 року.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

23.12.2020 року через канцелярію суду за вхід.№55057/20 надійшло клопотання позивача про залучення до матеріалів справи письмових доказів, витребуваних ухвалою суду.

29.12.2020 року через канцелярію суду за вхід.№55853/20 надійшли письмові пояснення третьої особи - ФОП ОСОБА_1 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

17.06.2020 року працівниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області проведено перевірку транспортних засобів DAF FX 105.510, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки TUR 30-3 державний номер НОМЕР_2 та DAF FX 105.510 державний номер НОМЕР_3 з напівпричепом марки TUR 30-3 державний номер НОМЕР_4 , що належать ПП «АГРОГРУП-БРВ» та здійснено ваговий контроль вищезазначених транспортних засобів.

За результатами перевірки співробітниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області 17.06.2020 року складено акт №207914 про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів.

20.07.2020 року постановою в.о. начальника управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №209305 на позивача накладено штраф в сумі 34000,00 грн. за правопорушення передбачене абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Крім цього, 03.03.2020 року між ПП «АГРОГРУП-БРВ» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір суборенди транспортного засобу.

03.03.2020 року складені та підписані акти приймання-передачі транспортних засобів:

автомобіль DAF FX 105.510 державний номер НОМЕР_1 , напівпричіп марки TUR 30-3 державний номер НОМЕР_2 ;

автомобіль DAF FX 105.510 державний номер НОМЕР_3 , напівпричіп марки TUR 30-3 державний номер НОМЕР_4 .

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на те, що на момент здійснення перевірки Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, вказані транспортні засоби перебували в оренді у ФОП ОСОБА_1 на підставі договору №03/03-2020 від 03 березня 2020 року.

Згідно зі ст. 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (ст. 33 Закону №2344-III).

Відповідно до абзаців 14, 15, 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу.

Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Натомість, судом встановлено, що матеріали справи містять оригінал договору суборенди №03/03-2020 між ПП «АГРОГРУП-БРВ» (Орендар) та ФОП ОСОБА_1 (Суборендар).

Суборенда - це угода про передачу орендарем орендованого ним об`єкта в оренду третій особі (П(С)БО 14, пп. 3.3), тобто це відносини, які виникають у зв`язку з переуступкою прав користування предметом оренди третій особі.

Як свідчать матеріали справи, ПП «АГРОГРУП-БРВ», відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та НОМЕР_6 є власником автомобілів DAF FX 105.510 державний номер НОМЕР_3 та DAF FX 105.510 державний номер НОМЕР_1 відповідно.

Отже, власник транспортних засобів ПП «АГРОГРУП-БРВ» має право на укладення договору оренди, а не суборенди.

Крім того, п. 5.2 Договору суборенди визначено, що нарахування орендної плати та підписання актів виконаних робіт (наданих послуг) здійснюється сторонами 1 раз на квартал.

Позивачем по справі в якості доказів виконання договору надано акт звірки розрахунків між ПП «АГРОГРУП-БРВ» та ФОП ОСОБА_1 станом на 30.11.2020 р., який мстить у собі перелік документів, однак самі акти, передбачені п. 5.2 Договору не надано, що унеможливлює ідентифікацію послуг (робіт).

В підтвердження перерахування орендної плати позивачем надано виписку по особовому рахунку, яка містить інформацію про зарахування на рахунок позивача 2000 грн. оплати за оренду напівпричепу по акту №31 від 30.04.2020 року. Інших доказів перерахування орендної плати позивачем не надано.

Також, позивачем в якості підстав позову зазначено про те, що працівником позивача ОСОБА_2 за завданням ФОП ОСОБА_1 на автомобілі DAF FX 105.510 державний номер НОМЕР_3 здійснював перевезення вантажу та був зупинений працівниками Укртрансбезпеки. При цьому, жодних документів щодо проведення перевірки йому не вручалось.

Оцінюючи вказану підставу, суд зазначає наступне.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Отже, твердження позивача про те, що ОСОБА_2 є працівником ПП «АГРОГРУП-БРВ» декларативно зазначено позивачем, але не доведено належними та допустимими доказами, а тому не може бути прийнято судом як обґрунтоване.

Також, позивачем зазначено «…В той же час водій іншого автомобіля повідомив, що 17.06.2020 року перевезень вантажу не здійснював».

Це твердження також є декларативним, але не підтвердженим.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У даній статті встановлюються визначальні принципи здійснення права власності. Під здійсненням права власності необхідно розуміти умови й порядок реалізації власником своїх правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо належного йому майна. Такі правомочності власник може здійснювати самостійно або за допомогою інших осіб (представників, управителів тощо). Однак такі особи не набувають статусу суб`єктів права власності. Вони є суб`єктами здійснення права власності в інтересах власника.

Одним з найвагоміших правил щодо здійснення права власності є положення про здійснення власником тріадних правомочностей своїм майном на власний розсуд. Тобто, власник здійснює їх за власною волею і не зобов`язаний отримувати на це дозвіл інших осіб. Дія цього правила не скасовується і тоді, коли правомочності власника реалізуються його представником, адже останній вчиняє відповідні дії за волею власника, виконує його вказівки.

Відповідно до ст. 13 Конституції України - "Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству". У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує до чого зобов`язаний власник. Тому норми частин 4 і 5 ст. 319 взаємопов`язані за своїм змістом і мають тлумачитися в комплексі. Поняття "власність зобов`язує" необхідно розуміти в широкому значенні.

Держава прийняла на себе обов`язок не втручатися у здійснення власником права власності. Однак, вона не позбавлена права через відповідні органи влади контролювати власників щодо виконання ними своїх обов`язків, дотримання вимог закону та застосовувати до порушників передбачені законодавством заходи впливу.

Власник вільний у здійсненні права власності. Однак ця воля не безмежна. Його діяльність може бути обмежена чи припинена у випадках і в порядку, встановлених законом. Зі змісту ч. 7 випливає, що такі заходи не обов`язково мають бути результатом допущеного власником правопорушення.

Крім іншого, суд також зазначає, що Господарським кодексом України встановлено наступне.

Стаття 224. Відшкодування збитків

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225. Склад та розмір відшкодування збитків

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Стаття 228. Регресні вимоги щодо відшкодування збитків

Учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов`язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб`єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Встановлені законодавцем шляхи відшкодування збитків надають можливість ПП «АГРОГРУП-БРВ» звернутися із відповідним позовом.

Відповідно до статей 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" Кабінет Міністрів України прийняв постанову №879 від 27.06.2007 р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», якою затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Преамбулою Закону України «Про дорожній рух» визначено, що цей Закон визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Преамбулою Закону України «Про автомобільні дороги» також встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Викладене свідчить про те, що здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні сприяє створенню безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища та забезпечує функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача скасуванню не підлягає, оскільки доводи позивача не підтверджені належними доказами, які повинні знаходиться у розпорядженні саме позивача.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні та оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 90, 242, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «АГРОГРУП-БРВ» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили, відповідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Приватне підприємство «АГРОГРУП-БРВ» (адреса: 66200, Одеська область, Савранський район, смт. Саврань, вул. Миру 167, , телефон: )

Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (адреса: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4, , телефон: , e-mail: )

Головуючий суддя Н.В. Потоцька

.