Справа № 640/6338/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Київ № 640/6338/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1. Пенсійного фонду України, 2. Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
провизнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач 1), в якому просить, з урахуванням уточнених вимог:

- визнати протиправними дії відповідача щодо:

а) неврахування до страхового стажу:

- одного дня строкової військової служби позивача у рядах Радянської армії, а саме 27.11.1979р. згідно запису № 4 у трудовій книжці;

- періоду трудової діяльності з 20.12.1979р. по 11.04.1980р. включно згідно записів №№ 4-5 у трудовій книжці (навчання на підготовчому відділені вищого навчального закладу);

- періоду трудової діяльності з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів №№ 19-20 у трудовій книжці (робота у ТОВ «Фірма «Автоінформ»);

- періодів підприємницької діяльності у жовтні, грудні 1998 року та у 1 кварталі 1999 року згідно відомостей його пенсійної справи;

- періоду трудової діяльності з 01.10.2002р. по 21.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- періоду його трудової діяльності з 01.08.2019р. по 19.09.2019р. включно (робота у ГС «Українська ліга музичних прав» та Асоціації «Дім авторів музики в Україні»);

б) неврахування при розрахунку розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії:

- сплачених ним у складі єдиного податку страхових внесків протягом періоду його підприємницької діяльності з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- заробітної плати позивача за серпень-вересень 2019р. (робота у ГС «Українська ліга музичних прав» та Асоціації «Дім авторів музики в Україні»);

- зобов`язати Відповідача:

а) здійснити перерахунок страхового стажу позивача станом на момент призначення пенсії з урахуванням:

- одного дня строкової військової служби у рядах Радянської армії, а саме 27.11.1979р. згідно запису № 4 у трудовій книжці;

- періоду трудової діяльності з 20.12.1979р. по 11.04.1980р. включно згідно записів №№ 4-5 у трудовій книжці (навчання на підготовчому відділені вищого навчального закладу);

- періоду трудової діяльності з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів №№ 19-20 у трудовій книжці (робота у ТОВ «Фірма «Автоінформ»);

- періодів підприємницької діяльності у жовтні, грудні 1998 року та у 1 кварталі 1999 року згідно відомостей пенсійної справи;

- періоду трудової діяльності з 01.10.2002р. по 21.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- періоду трудової діяльності з 01.08.2019р. по 19.09.2019р. включно (робота у ГС «Українська ліга музичних прав» та Асоціації «Дім авторів музики в Україні»);

б) здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з моменту її призначення з урахуванням:

- результатів перерахунку страхового стажу відповідно до п/п «а» цього пункту прохальної частини позовної заяви;

- сплачених у складі єдиного податку страхових внесків протягом періоду його підприємницької діяльності з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- заробітної плати за серпень-вересень 2019р. (робота у ГС «Українська ліга музичних прав» та Асоціації «Дім авторів музики в Україні»);

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача, яка полягає у невиконанні ним приписів п.2 Постанови правління ПФУ від 03.12.2013р. № 25-2 щодо обов`язковості проведення перевірки фактів здійснення позивачем протягом періоду з 01.01.2004р. по 31.12.2009р. включно підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем на єдиному податку та сплати протягом цього періоду належних страхових внесків у складі сплачених сум єдиного податку згідно заяв від 25 та 29 жовтня 2019р. та зобов`язати Відповідача таку перевірку провести, а її результати врахувати з моменту призначення пенсії при здійсненні перерахунку страхового стажу та розміру його пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем 1 неправомірно застосовано до спірних правовідносин норми щодо порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, а тому позивач вважає такі дії протиправним, а відновлення своїх порушених, свобод та інтересів поновленими лише шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням відповідних даних, що підтверджують наявність трудового стажу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

01 червня 2020 року представником Пенсійного фонду України подано до суду відзив, в якому останній звертав увагу, що рішення про призначення (поновлення) або перерахунок пенсії позивача, які в розумінні приписів п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України могли б бути оскаржені до суду, Пенсійний фонд України не приймав, а отже позовні вимоги про визнання дій Пенсійного фонду України та зобов`язання вчинити певні дії, не ґрунтуються на обставинах справи.

Поряд з цим, відповідач 1 звертав увагу, що на звернення позивача, Пенсійним фондом України листом від 23.01.2020 року № 1741-33336/Х-08/8-2800/20, в термін встановлений Законом України "Про звернення громадян", надано обґрунтовану відповідь. При цьому, дана відповідь не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії та несе виключно інформативний характер.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач 2).

03 серпня 2020 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області подано до суду відзив, в якому відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області було призначено пенсію за віком ОСОБА_1 з 20.08.2019 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на підставі документів, що ним було подано.

А тому, на думку відповідача 2, підстави для перерахунку призначеної пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч.2 статті 114 Закону відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2019 року позивач звернувся до Броварського об`єднаного управління ПФУ в Київській області із заявою щодо призначення пенсії за віком.

Рішенням управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області було призначено пенсію за віком ОСОБА_1 з 20.08.2019 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського об`єднаного управління ПФУ в Київській області з заявою про надання інформації щодо неврахування при здійсненні розрахунку його страхового стажу для призначення пенсії за віком (розрахунок) відомостей, що містяться у трудовій книжці, а саме:

- за період з 02.11.1977р. по 26.11.1979р., тоді як запис № 4 містить у собі відомості про мою військову службу у період з 02.11.1977р. по 27.11.1979р.

- за період з 20.12.1979р. по 11.04.1980р. включно згідно записів у трудовій книжці №№ 5 та 6.

- за період з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів у трудовій книжці №№ 19 та 20.

Листом № 1221/Х-01 від 01.10.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надало відповідь, яким повідомило позивача про те, що при призначені пенсії його страховий стаж за вказані вище періоди не було взято до уваги, у зв`язку з ненаданням ним підтверджуючих документів.

25.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського об`єднаного управління ПФУ в Київській області з заявою про перерахунок страхованого стажу та розміру пенсії, до якої було додано підтверджуючі документи.

Листом № 1685/Х-01 від 21.11.2019 року за результатами вказаного звернення, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів.

29.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського об`єднаного управління ПФУ в Київській області з заявою про проведення перевірки та видачу довідки про сплату страхових внесків.

Листом № 295930/08 від 05.12.2019 року за результатами вказаного звернення, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило про неможливість проведення перевірки та видачу довідки про сплату страхових внесків, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 перебуває в статусі "припинено" з 19.12.2014 року.

Вважаючи вказані дії протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з позовних вимог, позивачем позовні вимоги заявлено до Пенсійного фонду України, в яких він просить визнати дії останнього протиправними щодо неврахування при призначені розміру пенсії страхового стажу та зобов`язання винити дії щодо перерахування пенсії.

При цьому, суд звертає увагу, що пунктом першим Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Завдання та повноваження Пенсійного фонду України визначені, відповідно, п. 4-6 Положення.

Зокрема, відповідно до пп.2, 9 п. 6 Положення, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; здійснює у межах повноважень, передбачених законом, контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п. 1 вказаного Положення, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно з приписами п. 2 вказаного Положення Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

З аналізу наведених норм вказаних положень вбачається, що призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства, наділене повноваженнями здійснювати виключно територіальне управління Пенсійного фонду України.

У свою чергу, Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади лише контролює роботу територіальних органів.

Таким чином, саме до повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області належить призначення (перерахунку) і виплати пенсій, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що права позивача на перерахунок страхового стажу та розміру пенсії Пенсійним фондом України порушені бути не можуть.

У той же час, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058 до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зокрема зараховується:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 (справа №235/805/17), від 06.12.2019 (справа №663/686/16-а), від 06.12.2019 (справа №500/1561/17) та від 05.12.2019 (справа №242/2536/16-а).

Як вбачається з позовної заяви, позивачу при призначені пенсії відповідачем 2 не було враховано страховий стаж, а саме один день строкової військової служби позивача у рядах Радянської армії, а саме 27.11.1979р. згідно запису № 4 у трудовій книжці.

При цьому, підставою для неврахування до страхового стажу одного дня (27.11.1979р.) строкової військової служби, як встановлено в поданому до суду відзиву, стала наявність записів військового квитка, згідно яких період проходження строкової військової служби вказано з 02.11.1977 року по 26.11.1979 року, який і було враховано при призначенні пенсії.

У той же час, суд звертає увагу, що згідно копії трудової книжки, а саме запису № 4 вказано, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 02.11.1977 року по 27.11.1979 року.

Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача як доказу в підтвердження його страхового стажу в частині проходження строкової військової служби, враховує, що відповідач 2 не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи запису у ній вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що період проходження строкової військової служби, а саме з 02.11.1977 року по 27.11.1979 року, а не по 26.11.1979 року має бути зарахований до страхового стажу, оскільки такий підтверджений записами у його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому вказану трудову книжку слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

А тому, вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача 2 щодо неврахування до страхового стажу одного дня строкової військової служби позивача у рядах Радянської армії, а саме 27.11.1979р. згідно запису № 4 у трудовій книжці та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок страхового стажу позивача станом на момент призначення йому пенсії з урахуванням одного дня строкової військової служби у рядах Радянської армії, а саме 27.11.1979р. згідно запису № 4 у трудовій книжці, підлягають до задоволення.

У той же час, щодо вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 20.12.1979р. по 11.04.1980р. включно згідно записів №№ 4-5 у трудовій книжці позивача (навчання на підготовчому відділені вищого навчального закладу), суд зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, в період з 20.12.1979 року по 11.04.1980 року позивач проходив навчання на підготовчому відділенні Київського технологічного інституту харчової промисловості.

Під час розгляду даної справи, судом встановлено, що даний факт не є спірним. У той же час, відповідачем 2 заперечується наявність підстав для врахування даного періоду до страхового стажу.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-IV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, в Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Пунктом д частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як зазначалося вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання (абзац перший пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637).

На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком, регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі Порядок № 590).

Згідно з підпунктом «і» частини першої пункту 109 Порядку № 590 крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах і таке інше), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на рабфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною другою пункту 109 Порядку № 590 передбачено, що при призначенні пенсій по старості періоди, вказані у підпункті «і», зараховуються до стажу за умови, якщо цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба у складі Збройних сил СРСР, або інша служба, вказана в підпункті «к».

Підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені у відповідності до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20 серпня 1969 року № 681 «Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах» та Постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08 жовтня 1969 року № 573.

Цими нормативно-правовими актами передбачалося, що: 1) «при організації підготовчих відділень передбачається проведення учбових занять по денній, вечірній та заочній формах навчання...; створення відділень при наявності не менше 100 слухачів, які навчаються з відривом і без відриву від виробництва; строк навчання з відривом від виробництва - 8 місяців, без відриву від виробництва - 10 місяців» (п. 2 зазначених нормативних актів); 2) «на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР. Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій» (п. 3 зазначених нормативних актів). 3) «слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (п. 5 та 10 відповідно), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 09 липня 1963 року № 774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27 липня 1963 року № 1114».

Під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція № 58), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції № 58).

Статтею 45 Закону СРСР від 19 липня 1973 року N 4536-VIII «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту» було передбачено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах втузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах здійснюється за денною, вечірньою та заочною формами навчання.

Відповідно до Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, затвердженого наказом міністра вищої та середньої спеціальної освіти СРСР від 29 вересня 1969 року № 712 (із змінами і доповненнями), підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки молоді до вступу до вищого навчального закладу.

Статтею 53 Закону України від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ «Про вищу освіту» (який діяв до 06 вересня 2014 року) встановлено, що особами, які навчаються у вищих навчальних закладах, є студенти (слухачі), курсанти, екстерни, асистенти-стажисти, інтерни, клінічні ординатори, здобувачі, аспіранти (ад`юнкти) та докторанти. Студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається за денною (очною), вечірньою або заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Пунктом 1 частини першої статті 61 Закону України від 1 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (який діє з 06 вересня 2014 року) визначено, що особами, які навчаються у закладах вищої освіти, є здобувачі вищої освіти.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 61 Закону України від 1 липня 2014 року №1556-VII «Про вищу освіту» здобувачами вищої освіти є студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

Згідно з пунктом 3.12.3.5 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02 червня 1993 року № 161 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 листопада 1993 року за № 173 (яке діяло до 26 грудня 2014 року), студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Із змісту наведених норм вбачається, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

З вищевикладеного слідує, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 45 Закону СРСР від 19 липня 1973 року № 4536-VIII «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту», статті 25 Закону України від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ «Про вищу освіту» (який діяв до 06 вересня 2014 року) та статті 28 Закону України від 1 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Отже, беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що запис у трудовій книжці про зарахування слухачем підготовчого відділення, так само як і запис про період навчання на підготовчому відділенні не є підставою для зарахування цього періоду до страхового стажу.

Аналогічну правову позицію щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання на підготовчому відділенні при вищому навчальному закладі висловлено Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 456/2503/16-а (№ рішення в ЄДРСР 87758573).

Таким чином, за вказаних вище обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправними дії відповідачів щодо неврахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 20.12.1979р. по 11.04.1980р. включно згідно записів №№ 4-5 у трудовій книжці позивача (навчання на підготовчому відділені вищого навчального закладу) та зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок страхового стажу позивача станом на момент призначення пенсії позивачу з урахуванням періоду трудової діяльності з 20.12.1979р. по 11.04.1980р. включно згідно записів №№ 4-5 у трудовій книжці (навчання на підготовчому відділені вищого навчального закладу).

Судом також встановлено, що відповідачем 2 позивачу відмовлено у зарахуванні до стажу роботи у період з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів №№ 19-20 у трудовій книжці (робота у ТОВ «Фірма «Автоінформ»), з підстав їх некоректного внесення.

Матеріалами справи встановлено, зокрема, з копії трудової книжки, що позивач 01.10.1991 року зарахований в штат фірми «Автоінформ» на посаду президента (запис № 19).

01.10.1993 року позивач звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (запис № 20).

В подальшому, копія трудової книжки містить запис № 21 про прийняття позивача з 28.09.1993 року на роботу на посаду директора підприємства «Сабина».

Також згідно запису № 21 позивача з 01.03.2013 року призначено на посаду директора Асоціації «Дім авторів музики в Україні».

Непослідовність вказаних записів і стала підставою для неврахування до стажу роботи періоду роботи з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. у ТОВ «Фірма «Автоінформ».

Беручи до уваги вказане, суд зазначає таке.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок урегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд критично оцінює позицію відповідача 2 у даній справі та зазначає, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ГУ ПФУ в Київській області не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17), від 19.12.2019 (справа №307/541/17).

Таким чином, суд дійшов висновку, що період роботи позивача у ТОВ «Фірма «Автоінформ» з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. має бути зарахований до страхового стажу, оскільки такий підтверджений записами у його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому вказану трудову книжку слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

А тому, вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача 2 щодо неврахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів №№ 19-20 у трудовій книжці (робота у ТОВ «Фірма «Автоінформ») та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок страхового стажу позивача станом на момент призначення йому пенсії з урахуванням періоду трудової діяльності з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів №№ 19-20 у трудовій книжці (робота у ТОВ «Фірма «Автоінформ»), підлягають до задоволення.

Щодо не включення до страхового стажу періоду позивача:

- періодів підприємницької діяльності у жовтні, грудні 1998 року та у 1 кварталі 1999 року згідно відомостей пенсійної справи;

- періоду трудової діяльності з 01.10.2002р. по 21.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- сплачених ним у складі єдиного податку страхових внесків протягом періоду його підприємницької діяльності з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року, суд зазначає таке.

Статтею 26 Закону №1058 визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності 11.10.2017, розділ ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", доповнено пунктом 3-1, відповідно до якого для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону до страхового стажу включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частинами 1, 2, 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною 1 статті 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (надалі - Порядок №637).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (надалі - Порядок №22-1).

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Суд зауважує, що обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, з 08.11.1996 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, запис 2 003027.

Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, 19.12.2014 року внесено запис № 4000302 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2001 року по 31.03.2001 року перебував на загальній системі оподаткування, а з 01.04.2001 року по 31.12.2003 року - на спрощеній системі оподаткування.

При цьому, суд звертає увагу, що за вказаний період ОСОБА_1 було сплачено страхові внески, що підтверджується Довідкою ГУ ПФУ в м. Києві від 08.10.2019 року № 233013/05 про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

У той же час, сплата ОСОБА_1 єдиного податку в періоди здійснення ним підприємницької діяльності, а саме з 01.01.2001 року по 31.03.2001 року та з 01.04.2001 по 31.12.2003 роки на загальній системі оподаткування та на спрощеній системі оподаткування підтверджується копіями квитанцій що наявні у матеріалах справи.

Втім, як встановлено матеріалами справи, зазначені вище довідки та квитанції Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області не були прийняті до уваги під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що п. 2 Указу Президента України від 03.07.1998 за №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" встановлено, що суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно з пунктом 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Дію Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" припинено згідно із Законом України від 04.11.2011 №4014-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності", який набрав чинності з 01.01.2012.

Суд звертає увагу на те, що здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 2001 по 2004 роки, позивач сплачував у Пенсійний фонд страхові внески, зокрема, також у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 із змінами та доповненнями (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду). При цьому, законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку у позивача не було.

Оскільки, позивач сплачував збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у складі єдиного податку, а також за І квартал 2001 року, то така обставина надає йому право на зарахування вказаних періодів здійснення ним підприємницької діяльності до страхового стажу.

Таким чином, вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача 2 щодо неврахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 01.10.2002р. по 21.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року та сплачених ним у складі єдиного податку страхових внесків протягом періоду його підприємницької діяльності з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок страхового стажу позивача та розміру призначеної з моменту її призначення з урахуванням періоду трудової діяльності з 01.10.2002р. по 21.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року та сплачених у складі єдиного податку страхових внесків протягом періоду його підприємницької діяльності з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року.

У той же час, вимога позивача в частині визнання протиправними дії відповідача 2 щодо неврахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності у жовтні, грудні 1998 року та у 1 кварталі 1999 року згідно відомостей його пенсійної справи та необхідності позивача здійснити перерахунок страхованого стару та розміру пенсії з урахуванням вказаного періоду, не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано, а матеріали справи не місять належних та допустимих доказів щодо сплати позивачем страхових внесків за вказаний період.

При цьому, матеріали справи містять докази трудової діяльності позивача з 01.08.2019р. по 19.09.2019р. у Асоціації «Дім авторів музики в Україні».

Зокрема, згідно запису № 34 від 19.09.2019 року, ОСОБА_1 звільнено з посади директора Асоціації «Дім авторів музики в Україні», у зв`язку з виходом на пенсію.

При цьому, відповідно до відомостей по нарахуванню заробітної плати, ОСОБА_1 Асоціацією «Дім авторів музики в Україні» за серпень 2019 року було виплачена заробітна плата у розмірі 10 006,31 грн.

29.10.2019 року позивач звернувся до відповідача 2 з відповідною заявою про врахування періоду його роботи з 01.08.2019р. по 19.09.2019р. у Асоціації «Дім авторів музики в Україні» при визначенні страхового стажу та розміру пенсії, втім у задоволені вказаної заяви було відмовлено.

У той же час, суд надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам виходить з того, що відповідач 2 не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи запису № 34 у ній вимогам чинного законодавства, а тому суд приходить до висновку, що період роботи за період з 01.08.2019 року по 19.09.2019 року має бути зарахований до страхового стажу, оскільки такий підтверджений записами у його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому вказану трудову книжку слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Таким чином, вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача 2 щодо неврахування до страхового стажу та розрахунку розміру призначеної пенсії періоду його трудової діяльності з 01.08.2019р. по 19.09.2019р. включно (робота в Асоціації «Дім авторів музики в Україні») та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок страхового стажу позивача та розміру призначеної з моменту її призначення з урахуванням заробітної плати за серпень-вересень 2019р. (робота у Асоціації «Дім авторів музики в Україні»).

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача 2, яка полягає у невиконанні ним приписів п.2 Постанови правління ПФУ від 03.12.2013р. № 25-2 щодо обов`язковості проведення перевірки фактів здійснення позивачем протягом періоду з 01.01.2004р. по 31.12.2009р. включно підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем на єдиному податку та сплати протягом цього періоду належних страхових внесків у складі сплачених сум єдиного податку згідно заяв від 25 та 29 жовтня 2019р. та зобов`язати відповідача таку перевірку провести, а її результати врахувати з моменту призначення пенсії при здійсненні перерахунку страхового стажу та розміру пенсії, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі- Порядок №637).

Пунктом 4 Порядку №637 передбачено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток N 1).

Відповідно до п. 2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 р. підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 р. - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Пунктами 1 та 2 Указ Президента України від 03.07.1998 року №727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», який був чинним до 01.01.2012 року і підлягав застосуванню щодо спірного періоду коли позивач займався підприємницькою діяльністю і перебував на спрощеній системі оподаткування (з 01.07.2007 року по 31.12.2010 року), було установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для відповідних суб`єктів малого підприємництва.

Суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

до місцевого бюджету - 43 відсотки;

до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Як вже зазначалось вище згідно ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (ч. 1 ст. 44 Закону №1058).

Пунктом 4.2 Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Особливості організації персоніфікованого обліку врегульовано Положенням про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794, відповідно до п.п.5,6 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган), який з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення.

Згідно п.п. 8,9,11 вказаного Положення, уповноважений орган виконує функції щодо організації персоніфікованого обліку в тісній взаємодії з центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, державної податкової адміністрації, фінансовими органами, банківськими установами. Роботодавці мають право доповнювати та уточнювати подані до уповноваженого органу відомості про фізичну особу відповідно до законодавства. Фізична особа має право: ознайомлюватися з відомостями про неї, внесеними до системи персоніфікованого обліку; у разі незгоди з відомостями, внесеними до системи персоніфікованого обліку, звертатися до уповноваженого органу із заявою про їх виправлення.

В свою чергу відповідно до п.2 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 03.12.2013 №25-2 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року N 22-2» відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України за період до 01 січня 2011 року подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою платника.

Як було встановлено вище, позивач з 01.01.2004 року по 31.12.2009 року здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець та сплачував у складі цього єдиного податку страхові внески.

Судом встановлено, що позивачем 25 та 29 жовтня 2019р. було подано заяву про проведення перевірки щодо доповнення даних у реєстрі застрахованих осіб, до якої додано пакет документів, серед яких копії свідоцтва про сплату єдиного податку, звітів суб`єкта підприємництва, квитанції про сплату єдиного податку, однак, жодних дій щодо проведення такої перевірки відповідачем, який здійснює персоніфікований облік, вчинено не було, з підстав припинення позивачем підприємницької діяльності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у даній справі, суд зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. У той же час неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку таких документів, наданих особою не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Таким чином, суд приходить до переконання, що за наявності доказів сплати позивачем за період з 01.01.2004 року по 31.12.2009 року страхових внесків у складі сплачених сум єдиного податку, дії відповідача 2 щодо відмови у проведенні перевірки фактів здійснення ним протягом періоду з 01.01.2004р. по 31.12.2009р. включно підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем на єдиному податку та сплати протягом цього періоду належних страхових внесків у складі сплачених сум єдиного податку згідно заяв від 25 та 29 жовтня 2019р. є протиправними, а тому вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача 2, яка полягає у невиконанні ним приписів п.2 Постанови правління ПФУ від 03.12.2013р. № 25-2 щодо обов`язковості проведення перевірки фактів здійснення ним протягом періоду з 01.01.2004р. по 31.12.2009р. включно підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем на єдиному податку та сплати протягом цього періоду належних страхових внесків у складі сплачених сум єдиного податку згідно заяв від 25 та 29 жовтня 2019р. та зобов`язати відповідача таку перевірку провести, підлягає до задоволення.

У той же час, суд відмовляє в частині вимоги щодо врахування результатів перевірки з моменту призначення позивачу пенсії при здійсненні перерахунку його страхового стажу та розміру пенсії, оскільки така вимога заявлена на майбутнє.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до положень частини 1 та частини 3статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 681,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 25.04.2020 року, що міститься в матеріалах справи.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає сплачений позивачем судовий збір у сумі 840, грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 :

- одного дня строкової військової служби позивача у рядах Радянської армії, а саме 27.11.1979р. згідно запису № 4 у трудовій книжці;

- періоду трудової діяльності з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів №№ 19-20 у трудовій книжці (робота у ТОВ «Фірма «Автоінформ»);

- періоду трудової діяльності з 01.10.2002р. по 21.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- періоду трудової діяльності з 01.08.2019р. по 19.09.2019р. включно (робота у Асоціації «Дім авторів музики в Україні»).

3. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська,40) врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на момент призначення пенсії з урахуванням:

- одного дня строкової військової служби у рядах Радянської армії, а саме 27.11.1979р. згідно запису № 4 у трудовій книжці;

- періоду трудової діяльності з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів №№ 19-20 у трудовій книжці (робота у ТОВ «Фірма «Автоінформ»);

- періоду трудової діяльності з 01.10.2002р. по 21.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- періоду трудової діяльності з 01.08.2019р. по 19.09.2019р. включно (робота у Асоціації «Дім авторів музики в Україні»).

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо неврахування розрахунку розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії:

- сплачених ним у складі єдиного податку страхових внесків протягом періоду підприємницької діяльності з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- заробітної плати позивача за серпень-вересень 2019р. (робота у Асоціації «Дім авторів музики в Україні»).

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська,40) здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з моменту її призначення з урахуванням:

- одного дня строкової військової служби позивача у рядах Радянської армії, а саме 27.11.1979р. згідно запису № 4 у трудовій книжці; періоду трудової діяльності з 01.10.1991р. по 01.10.1993р. включно згідно записів №№ 19-20 у трудовій книжці (робота у ТОВ «Фірма «Автоінформ»); періоду трудової діяльності з 01.10.2002р. по 21.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року; періоду трудової діяльності з 01.08.2019р. по 19.09.2019р. включно (робота у Асоціації «Дім авторів музики в Україні»);

- сплачених у складі єдиного податку страхових внесків протягом періоду підприємницької діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. включно згідно Довідки про сплату страхових внесків до ПФУ № 233013/05 від 08.10.2019 року;

- заробітної плати за серпень-вересень 2019р. (робота у Асоціації «Дім авторів музики в Україні»).

6. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, яка полягає у невиконанні ним приписів п.2 Постанови правління ПФУ від 03.12.2013р. № 25-2 щодо обов`язковості проведення перевірки фактів здійснення протягом періоду з 01.01.2004р. по 31.12.2009р. включно підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем на єдиному податку та сплати протягом цього періоду належних страхових внесків у складі сплачених сум єдиного податку згідно заяв від 25 та 29 жовтня 2019р.

7. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перевірку фактів здійснення ОСОБА_1 протягом періоду з 01.01.2004р. по 31.12.2009р. включно підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем на єдиному податку та сплати протягом цього періоду належних страхових внесків у складі сплачених сум єдиного податку згідно заяв від 25 та 29 жовтня 2019р.

8. В задоволені решті позовних вимог відмовити.

9. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська,40) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя І.М. Погрібніченко