Справа № 480/4650/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 р. Справа № 480/4650/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2020, суддя О.О. Осіпова, вул. Г. Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 19.03.20, по справі № 480/4650/19

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 31.07.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки висновки контролюючого органу про безпідставне віднесення ним до складу витрат, пов`язаних з обслуговуванням (ремонтом та придбанням запасних частин) транспортних засобів, які є основними засобами, та використовуються ним для здійснення господарської діяльності, не відповідають дійсності та нормам податкового законодавства. Зокрема, відповідно до ч. «в» п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 розділу III ПК України витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона) є адміністративними витратами, спрямованими на обслуговування та управління підприємством, які є іншими витратами, що згідно з п. 138,1 ст. 138 ПК України враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування. Зазначає, що ним були здійснені саме витрати на ремонт та придбання запасних частин, що повністю відповідає нормам Податкового кодексу України, а не амортизаційні відрахування, як це зазначено в акті перевірки. Придбання запасних частин та ремонт основних засобів є саме витратами, пов`язаними з господарською діяльністю, а не амортизаційними відрахуваннями, оскільки він не веде облік та не здійснює амортизацію основних засобів, і не застосовує жодного методу амортизації, які визначені Податковим кодексом України. Таким чином, з урахуванням вимог п.п. 177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України позивач не здійснював амортизації основних засобів, оскільки амортизаційні відрахування, по-перше, здійснюються за власним бажанням підприємця з окремим веденням обліку таких витрат і Податковий кодекс забороняє підприємцям здійснювати амортизацію таких основних засобів подвійного призначення, як легкові та вантажні автомобілі, а, по-друге, ПК України встановлює, що не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що і було ним зроблено. Тому, на його думку, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та мають бути скасовані.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що амортизаційні відрахування та витрати, пов`язані з господарською діяльністю, не є тотожними, що призвело до неправомірного нарахування позивачу податкових зобов`язань та штрафних санкцій, які він не повинен сплачувати, оскільки жодних порушень з цих питань він не допустив. За своєю суттю амортизація основних засобів є окремим видом витрат, однак ФОП ОСОБА_1 амортизаційних відрахувань не здійснював. Порядок та методи здійснення розрахунку амортизаційних відрахувань, зокрема, наведено в пунктах 177.4.7.-177.4.9 ПК України. На підставі викладеного, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу безпідставно були нараховані податок на доходи фізичних осіб в сумі 255022,94 грн. з штрафними санкціями в сумі 127511,47 грн., а також військовий збір в сумі 21251,91 грн. з штрафними санкціями в сумі 10625,96 грн., які він не повинен сплачувати, чим порушено його права в цій частині.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 12.01.2021 представник позивача, Бакаєв О.С., та представник відповідача, Семерня О.Ю., підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДФС у Сумській області з 14.05.2019 р. по 03.06.2019 р. було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця - ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт від 10.06.2019 № 645/18-28-13-03//137, який отриманий позивачем 12.07.2019 року (т.1, а.с.26-53).

Згідно з висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 :

- вимог п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України № 2755- IV від 02.12.2010 р. з подальшими змінами та доповненнями в результаті неподання до податкового органу форми 20 ОПП - повідомлення про об`єкт оподаткування або об`єкт, який пов`язаний з оподаткуванням або через який провадиться діяльність;

- вимог п. 177.2 ст. 177, п. п.177.4.6. п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. з подальшими змінами та доповненнями в результаті безпідставного завищення валових витрат, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу та, відповідно, до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 255022,941 грн., в т. ч.: за 2017 р.. - на 138757.36 грн. та за 2018 р. - на 116265.58 грн.;

- вимог п. 177.2 ст. 177. пп. 1.2 пункту 16 прим 1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. з подальшими змінами та доповненнями в результаті неправильного визначення суми чистого оподатковуваного доходу, що призвело до заниження військового збору на загальну суму 21251,91 грн.. в т. ч.: за 2017 р. - на 11563.1 1 грн. та за 2018 р. - на 9688.80 грн.;

- вимог п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями в результаті заниження податку на додану вартість на 1771,33 грн., із т.ч.: за липень 2017 р. на суму 1088.00 грн., за квітень 2016 р. - на суму 683,33грн.;

- вимог п. 257.5 ст. 287 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. з подальшими змінами та доповненнями в результаті несвоєчасної сплати суми податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води за 3 та 4 кв. 2017 р.;

- вимог п. 287.3 ст. 287 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. з подальшими змінами та доповненнями в результаті несвоєчасної сплати суми податкового зобов`язання но земельному податку січень-вересень 2017 р., березень, серпень 2018 р.

22 липня 2019 року на адресу Головного управління ДФС у Сумській області ФОП ОСОБА_1 було надіслано заперечення на акт документальної планової виїзної перевірки від 10.06.2019 № 645/18-28-13-03/ НОМЕР_1 /137 (т.1,а.с.54-56).

Розгляд заперечення було здійснено 30.07.2019 року в приміщенні Головного управління ДФС у Сумській області, за результатами якого складено Висновок про результати розгляду заперечення № 40 від 30.07.2019 року та надана письмова відповідь платнику податків ОСОБА_1 за № 4973/ФОП/18-28-13-03-14 від 30.07.2019 року, в якій зазначено про порушення ним вимог пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (т.1,а.с.57-60).

За результатами Висновку про результати розгляду заперечення 31.07.2019 року контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення - рішення від 31.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 31877грн.87коп. та № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 382534грн.41коп. (т.1,а.с.62-65).

Підставою для винесення податкових повідомлень-рішень став висновок працівників ГУ ДПС у Сумській області про те, що позивачем до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з веденням господарської діяльності, в 2017 р. було включено вартість придбаних запчастин на загальну суму 325658,69 грн. та вартість придбаних шин до вантажних автомобілів на загальну суму 445215,55 грн., а також до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з веденням господарської діяльності, в 2018 р. було включено вартість придбаних запчастин на загальну суму 211253,09 грн. та вартість придбаних шин до вантажних автомобілів на загальну суму 434666,82 грн., що суперечить вимогам Податкового кодексу України, з врахуванням вищезазначених змін в податкове законодавство від 21.12.2016 року, які набрали чинності з 01.01.2017 року.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до складу витрат підприємця не включаються витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, до яких належать, зокрема, вантажні автомобілі, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат витрати, пов`язані з утриманням, технічним обслуговуванням та ремонтом сідлових тягачів з напівпричепами, причепами, які призначені для перевезення вантажів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 ПК України.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1. пункту 177.4 статті 177 ПК України);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4. пункту 177.4 статті 177 ПК України).

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Отже, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарської діяльності. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.

Водночас, як визначено підпунктами 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Системний аналіз наведених норм в контексті встановлених ході розгляду справи обставин, дає підстави для висновку, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме: земельних ділянок, об`єктів житлової нерухомості, легкових та вантажних автомобілів.

Колегією суддів встановлено, а позивачем на підставі належних та допустимих доказів не спростовано, що понесені ним документально підтверджені витрати у 2017 - 2018 роках стосуються витрат на утримання вантажних автомобілів.

Позивач в обґрунтування вимог касаційної скарги та правильності формування ним витрат вартості придбаних запасних частин для сідельних тягачів та напівпричепів, посилається на використання цих запасних частин у господарській діяльності з перевезення вантажів. Наведені доводи позивач обґрунтовує положеннями підпунктів 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із вказаними доводами апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 177 пункту 177.4 підпункту 177.4.5 ПК України, яким доповнено статтю 177 ПК України згідно із Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" №1797-VIII від 21.12.2016р., що набув чинності з 01.01.2017р., фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування не включаються до складу витрат, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Тобто, починаючи з 01.01.2017р., Податковий кодекс України не передбачає можливість фізичній особі-підприємцю, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, при визначенні об`єкта оподаткування включати до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, витрати на придбання та утримання вантажних автомобілів.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001р.

Так, зазначений законодавчий акт надає визначення поняттю "автомобільний транспортний засіб", відповідно до якого таким є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Отже, з вищенаведеного визначення встановлено, що закон поділяє автомобільні транспортні засоби за характером використання на такі різновиди: пасажирський, вантажний та спеціальний.

В свою чергу автомобілем вантажним в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Отже, основною ознакою, яка характеризує вантажний автомобіль, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Таким чином, транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди: загального призначення (транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу), спеціалізованого призначення (транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач та фургон) та спеціального призначення (транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій).

Відповідно до норм Закону України "Про автомобільний транспорт" напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття "сідельний тягач", викладеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закону України № 2344-ІІІ, а тому вони підлягають під класифікацію за критеріями, визначеними даним законодавчим актом.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постаново Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306, визначено, що автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою.

При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд.

В контексті наведених норм, колегія суддів приходить до висновку, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та складають транспортний засіб, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів. Водночас судом враховано, що автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків податкової перевірки щодо безпідставного включення позивачем до складу витрат фізичної особи-підприємця, витрат на утримання основних засобів подвійного призначення (сідельних тягачів та напівпричепів).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року №807/250/18, від 09 грудня 2020 року №460/951/19.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, сідловий тягач підпадає під код 8701 20 - трактори колісні для напівпричепів, оскільки Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності, встановлена Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII, призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України, проте відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України.

Крім того, частиною третьою статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (т.7,а.с.170-180) транспортні засоби відносяться до спеціалізованих вантажних сідлових тягачів Е, напівпричепів-рефрижераторів Е, напівпричепів бортових Е, напівпричепів-фургонів Е.

Внаслідок включення до витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення в порушення п. 177.2 ст. 177, п. п.177.4.6. п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України позивачем занижено податок з доходів фізичних осіб за 2017, 2018 роки та військовий збір, тому податкові повідомлення - рішення від 31.07.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 31877грн.87коп. та № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 382534грн.41коп., є правомірними та скасуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі № 480/4650/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 20.01.21.