Справа № 520/8940/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 р.Справа № 520/8940/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Векленка В.І.

представника відповідача Маслоша С.М.

позивача Науменка Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.09.20 року по справі № 520/8940/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, у якому просив суд:

-визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.06.2020 року № 405 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до оперуповноваженого СКП Краснокутського відділення поліції Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

-визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 19.06.2020 року №167 о/с в частині звільнення зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0080540/, оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Краснокутського відділення поліції Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області;

-поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0080540/ на службі в поліції України на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Краснокутського відділення поліції Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 24.06.2020 року;

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення (середній заробіток) за весь час вимушеного прогулу з 24 червня 2020 року по день винесення рішення у справі;

-звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Краснокутського відділення поліції Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що накази Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.06.2020 року №405, від 19.06.2020 року №167 о/с прийняті протиправно, відтак підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що під час службового розслідування дисциплінарна комісія не прийняла до уваги викладені позивачем обставини та вимоги, передбачені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, якою визначений Порядок застосування дисциплінарних стягнень, а саме: під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховують характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (пункти 3, 8 ст. 19).

Позивач зазначає, що дисциплінарною комісією питання про застосування до нього більш м`якого заходу дисциплінарного впливу взагалі не розглядалося.

Комісія не врахувала послужний список позивача, показники службової діяльності, навички, заохочення, зокрема те, що перед призначенням на посаду оперуповноваженого СКП Краснокутського відділення поліції Богодухівського відділу поліції ГУ НП в Харківській області позивачу була дана позитивна характеристика.

Позивач зазначає, що безперервно проходив службу в органах внутрішніх справ України, а потім - в Національній поліції України, нагороджений почесною грамотою, мій портрет перебував на дошці пошани Краснокутського ВП аж до звільнення.

Інших дисциплінарних, а також жодних адміністративних чи кримінальних перевірок або проваджень стосовно нього не існувало, не проводилося. Документів, які б вказували, що позивач характеризуюся негативно чи маю низькі показники службової діяльності, досліджено не було.

Позивач вважає, що застосування до нього самого суворого виду дисциплінарного стягнення - звільнення із служби в поліції - не відповідає обставинам справи, та тяжкості правопорушення, які були поставлені у вину.

Позивач звертає увагу, що на день видання оскаржуваного наказу № 405 від 15.06.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області" та на день видання оскаржуваного наказу № 167 о/с (по особовому складу) від 19.06.2020 він перебував на лікарняному, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Позивач зазначає, що поза увагою суду залишилися ряд суттєвих розбіжностей між поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Так, ОСОБА_2 стверджував, що реалізував покупцю медичний препарат Гідазепам. У свою чергу у поясненнях ОСОБА_3 фігурує медичний препарат Прегабалін.

Позивач вважає, що поза увагою суду залишилися ті обставини, що препарат Гірегабалін жодним чином не фігурував у даній справі, більш того такого препарату взагалі не існує.

Позивач зазначає, що фактично єдиною причиною для його звільнення стало те, що він начебто не відреагував на вчинення правопорушення з боку громадянина ОСОБА_2 . При цьому, як у відзиві, так і у самому висновку за результатами службового розслідування від 15.06.2020 вказується, що в діях гр-на ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 42-4 КУпАП.

Проте, позивач зауважує, що насправді він та його колишній начальник ОСОБА_4 провели бесіду із ОСОБА_2 про неприпустимість вчинення правопорушень; зробили йому попередження, враховуючи, що він є громадянином іншої держави; а також попередили, що у разі протиправної поведінки він може бути притягнутий до встановленої законом відповідальності.

Однак, у свою чергу після виявлення даного факту, після початку проведення службового розслідування та навіть після затвердження висновку за результатами службового розслідування від 15.06.2020 посадові особи поліції тривалий час не приймали заходів до реєстрації та розслідування вказаного правопорушення зі сторони ОСОБА_2 , але покарання за це ніхто не поніс.

На думку позивача, суд першої інстанції залишив вказані вище обставини поза увагою, не у повній мірі дослідив обставини справи та не у повній мірі врахував докази і доводи, та прийшов до помилкових висновків, що вказує на його односторонність та упередженість.

Як наслідок суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, допустив грубі порушення норм процесуального права; і в результаті прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, яким відмовив у задоволенні мого позову.

На думку позивача, всупереч вказаним вимогам закону суд першої інстанції при ухваленні рішення не навів належного обґрунтування своїх висновків, обмежився перерахуванням правових норм та відбувся загальними фразами.

Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому, зазначив, що на його думку, порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції Науменком Р.М. підтверджуються: поясненням громадянина ОСОБА_2 із якого вбачається, що 19.03.2020 у Приміщення аптеки у вечірній час прийшли капітан поліції ОСОБА_4 та капітан поліції ОСОБА_1 , які повідомили йому, що він здійснює реалізацію лікарських засобів без рецепту і таким чином порушує законодавство України та після спілкування пішли з аптеки, однак будь-яких документів з приводу виявлених порушень не складали, слідчо- оперативну групу не викликали; поясненням громадянина ОСОБА_3 ; поясненням ОСОБА_5 ; поясненням старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 із якого вбачається, що він не заперечує факт спілкування 19.03.2020 із аптекарем громадянином ОСОБА_2 та про отримання від останнього підтвердження про порушення порядку реалізації лікарських засобів, що є порушенням законодавства, а також про те, що вказаний факт на місці події не було зафіксовано, виклик слідчо-оперативної групи, чи групи реагування патрульної поліції здійснено не було, матеріали про здійснення незаконної реалізації лікарських засобів не збиралися; поясненням капітана поліції ОСОБА_4 ; відеозаписом із якого вбачається, що поліцейські капітан поліції ОСОБА_4 та старший лейтенант поліції ОСОБА_1 зайшли до приміщення аптеки, показали лікарські засоби, реалізація яких здійснюється у цій аптеці з порушенням порядку, та ніяких дій не вчинили щодо складання відповідних матеріалів направлених на фіксування виявленого порушення, очікують біля виходу громадянина ОСОБА_2 та вирушають від приміщення аптеки разом із ним; поясненням старшого інспектора чергового сектору реагування патрульної поліції Краснокутського відділення поліції Богодухівського відділу поліції ОСОБА_6 ; поясненням інспектора сектору реагування патрульної поліції Краснокутського відділення поліції Богодухівського відділу поліції ОСОБА_7 ; довідкою, складеною начальником СРПП Краснокутського відділення поліції Богодухівського ВП ГУЩІ в Харківській області майором поліції ОСОБА_8 про те, що 19.03.2020 від начальника СКП Цього ж підрозділу капітана поліції ОСОБА_4 і оперуповноваженого СКП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 рапортів з приводу реалізації лікарських засобів без рецепту не надходило та відповідно жодної інформації від останніх зареєстровано до журналу єдиного обліку не було; копією книги нарядів та інструктажів Краснокутського відділення поліції із яких вбачається, що капітан поліції ОСОБА_4 і старший лейтенант поліції ОСОБА_1 19.03.2020 в будь-якому наряді не перебували.

Представник відповідача вважає, що за результатами проведення службового розслідування встановлений факт вчинення оперуповноваженим СКП Краснокутського відділення поліції Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

В ході службового розслідування, обставини, що пом`якшують відповідальність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , службовим розслідуванням не встановлені.

На думку представника відповідача, з наведених обставин проведення службового розслідування та видання наказу про застосування дисциплінарного стягнення вбачається, що порядок та строки проведення службового розслідування та видання наказу про застосування дисциплінарного стягнення не порушено, тому твердження позивача про те, що було порушено порядок проведення службового розслідування та видання наказу ГУНП в Харківській області від 15.06.2020 № 405 відповідач вважає необгрунтованим та безпідставним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 07.11.2015 позивач був прийнятий на службу до ГУНП в Харківській області і з 20.12.2016 проходить службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Краснокутського відділення поліції Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

До Головного управління Національної поліції в Харківські області надійшов рапорт начальника відділу комунікацій ГУНП в Харківські області ОСОБА_9 (зареєстрований 22.05.2020) про те, що у всесвітній мережі Інтернет опублікований відеозапис, на якому поліцейські Краснокутського відділення поліції Богодухівського ГУНП в Харківській області нібито вимагають від власника аптеки незаконну грошову винагороду за не притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з реалізацією лікарських засобів без рецепту.

Наказом № 1062 від 25.05.2020 призначено службове розслідування(а.с.62).

За результатами проведеного розслідування складено висновок від 15.06.2020, згідно якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, пп. 1 п. 1 розділу II Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 № 111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 371/31823, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині утримання від дій, які підривають авторитет Національної поліції України, до оперуповноваженого СКП Краснокутського відділення поліції Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області №405 від 15.06.2020 до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, що виразилося у порушенні вимог: пункту 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100; підпункту 1 пункту І розділу II Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) І Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 №111; вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України Про Національну поліцію; пункту 1 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; пункту 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України(а.с.102-103).

На підставі наказу №405 прийнято наказ від 19.06.2020 року №167 о/с, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України Про Національну поліцію(а.с.14).

Не погоджуючись з вказаними вище наказами позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані накази прийняті обґрунтовано та є такими, що скасуванню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону України Про Національну поліцію особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 19 Закону "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно із частинами першою та другою статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15.03.2018 №2337-VIIІ.

Так, частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІП (надалі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Так, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Згідно із частинами 1-5 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807.

Пунктом 1, 2 розділу 2 вказаного Порядку передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 1-3 розділу 5 Порядку № 893 від 07.11.2018, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На підставі пункту першого Розділу VІ Порядку №893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

З наведених норм права, обставин проведення службового розслідування та видання наказу про застосування дисциплінарного стягнення вбачається, що порядок та строки проведення службового розслідування та видання наказу про застосування дисциплінарного стягнення не порушено.

Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Аналізуючи наведені нормативно правові акти, колегія суддів вважає, що обов`язковою умовою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення є наявність встановленого факту невиконання чи неналежного виконання ним службової дисципліни, а також наявність обґрунтованих підстав для застосування до працівника органів поліції заходів дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення службового розслідування встановлено наступне.

Опитаний під час службового розслідування громадянин Швеції ОСОБА_2 (паспорт № 92841553 від 11.04.2017) пояснив, що він є фізичною особою - підприємцем та працює провізором у своїй аптеці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . 19.03.2020 близько 19.00 він знаходився у приміщенні аптеки. У цей час до аптеки зайшов громадянин, чоловік віком приблизно 35-40 років, який попросив продати йому медичний препарат ГІДАЗЕПАМ. Він продав громадянину одну пластину вказаного медичного препарату (10 пігулок), після чого невідомий залишив приміщення аптеки. Через 10 хвилин до приміщення аптеки зайшли двоє чоловіків, які відрекомендувались працівниками Краснокутського відділення поліції на ім`я ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Поліцейський ОСОБА_10 звинуватив його у незаконному продажу медичною препарату ГІДАЗЕПАМ громадянину, який нещодавно вийшов з його аптеки. Під час бесіди поліцейський ОСОБА_10 показав ОСОБА_2 пластину медичного препарату ГІДАЗЕПАМ, як доказ вчинення правопорушення. Поліцейський Євген запропонував ОСОБА_2 уникнути кримінальної відповідальності у разі надання йому незаконної грошової винагороди у сумі 1000 доларів СІМА. Громадянин ОСОБА_2 вимушений був погодитись з пропозицією поліцейського, але у зв`язку з тим, що вказаної суми грошових коштів при собі він не мав, поліцейський ОСОБА_10 запропонував проїхати разом з ними за місцем його мешкання. Громадянин ОСОБА_2 у супроводі вказаних поліцейських прибули до його місця мешканця за адресою: АДРЕСА_2 , де на подвір`ї він передав поліцейському ОСОБА_10 в руки 800 євро (16 купюр по 50 євро).

Після цього останній запевнив ОСОБА_2 про не притягнення його до кримінальної відповідальності та попросив не повідомляти нікому з цього приводу. Поліцейські сіли до свого автомобіля та поїхали у невідомому напрямку. Приблизно 06.04.2020 до аптеки громадянина ОСОБА_2 прибули працівники УСБУ в Харківській області (прізвища не відомі), які дізналися про факти вимагання та отримання 19.03.2020 поліцейськими Краснокутського відділення поліції хабара за нібито вчинення ним правопорушення.

За даним фактом працівниками СБУ зібрано матеріал та вилучено відеозапис з камер відеоспостереження, розташованих у приміщенні аптеки. Через деякий час громадянину ОСОБА_2 надійшов лист з ДБР про внесення відомостей за його заявою до ЄРДР. 22.05.2020 ОСОБА_2 на мобільний телефон зателефонував поліцейський ОСОБА_10 та повідомив про розміщення відеозапису подій 19.03.2020 з приміщення аптеки у всесвітній мережі Інтернет. При цьому наполягав зустрітись з ним та відмовитись від свідчень, наданих за раніше написаною ним заявою щодо неправомірних дій поліцейських на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Від подальшого спілкування з поліцейським ОСОБА_2 відмовився та надіслав смс-повідомлення з даними свого захисника. Після нього поліцейський ОСОБА_10 припинив йому дзвонити та наполягати па зустрічі з ним.

Також, ОСОБА_2 повідомив, що 28.05.2020 приблизно о 19.00 він перебував на подвір`ї домоволодіння і в цей час до нього підбігли двоє невідомих чоловіків в масках, спричинили тілесні ушкодження та вимагали відмовитись від раніше написаної заяви до ДБР відносно поліцейського ОСОБА_10 . Після нього нападники зникли на автомобілі. За даним фактом він звернувся із заявою до ОСОБА_12 . Від проходження судово- медичної експертизи ОСОБА_2 відмовився, до медичних закладів за допомогою не звертався(а.с.72-78).

Із відео запис вбачається, що до приміщення аптеки зайшли двоє чоловіків, зокрема, ОСОБА_1 та пред`явив службове посвідчення провізору. Під час розмови між чоловіками провізор вказав, що дійсно здійснив продаж препарату, реалізація якого має здійснюватися за рецептом. За результатами бесіди ОСОБА_1 вийшов з аптеки та через деякий час провізор ОСОБА_2 також покинув приміщення аптеки.

За встановленим позивачем фактом продажу препарату, позивачем протокол не складено, за номером 102 не повідомлено про вказану обставину.

Відповідно до Наказу МОЗ України від 18.04.2019 №876 Про затвердження Переліку лікарських засобів, дозволених до застосування в Україні, які відпускаються без рецептів з аптек та їх структурних підрозділів відпуск препаратів, які не увійшли до Переліку, здійснюється відповідно до умов відпуску, визначених в інструкціях для медичного застосування цих лікарських засобів та листках-вкладишах.

Відповідно до інструкцій для медичного застосування лікарські засоби Гірегабалін та Гідазепам відпускаються за рецептом.

Отже, у діях громадянина ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 42-4 КУпАП (продаж лікарських засобів без рецепта у заборонених законодавством випадках).

Відповідно до пункту 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100 - поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції 102 і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 отримавши інформацію про реалізацію в аптеці лікарського засобу без рецепту, достовірно знав, що така реалізація є порушенням законодавства, окрім того в ході спілкування з аптекарем ОСОБА_2 отримав підтвердження про реалізацію лікарського засобу без рецепту, однак за скороченим номером екстреного виклику поліції 102 не зателефонував, заходів щодо запобіганню правопорушенню не вжив, залишив місце події (аптеку).

Дисциплінарною комісією у ході проведення службового розслідування запропоновано старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 надати пояснення та пройти психофізіологічне дослідження із використанням поліграфу.

Проте, старший лейтенант поліції ОСОБА_13 скористався своїм правом та відмовився від проходження дослідження на поліграфі(а.с.83).

Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок, що виразилось у невиконанні вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, пп. 1 п. 1 розділу II Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 № 111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 371/31823, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині утримання від дій, які підривають авторитет Національної поліції України,.

Відповідно до частини 1 статті 12 дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що наказом від 04.08.2020 №229 о/с внесено зміни до наказу №167 о/с , а саме звільнити позивача відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 /у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України/ Закону України Про Національну поліцію з тієї ж посади, з 25.06.2020, з виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку з 01.01.2020 по 25.06.2020 у кількості 15 діб, зі стажем служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки - 11 рок. 09 міс. 24 дні, у календарному обчисленні - 11 рок. 09 міс. 24 дні, час навчання - немає, в пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 00 рок. 04 міс. 05 дн. Із сумою відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, - 4031,42 грн.

Підставою для внесення змін слугували лист ВПЗ ГУНП в Харківській області від 24.07.2020 №1260/119-26/01-2020, листок непрацездатності від 15.06.2020 №2659, виданий КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Краснокутського району Краснокутської районної ради Харківської області.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції та в ході службового розслідування, обставини, що пом`якшують відповідальність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , не встановлені.

За час служби в поліції до нього не застосовувалися заохочення визначені статтею 8 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що визначення виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією уповноваженої особи, якій законом надано право притягувати до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, аналізуючи наведене колегія суддів доходить висновку, що виходячи з фактичних обставин скоєного проступку та особи порушника, начальник може застосувати до нього будь-яке стягнення на власний розсуд.

Так, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів зауважує, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового i начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника Національної поліції України, статутів i наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Колегія суддів звертає увагу, що системний аналіз положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України дає підстави для висновку, що порушенням поліцейським службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ним обов`язків, визначених статтею цього Статуту, у тому числі, щодо дотримання законодавства і неухильного виконання вимог Присяги працівника поліції, закріпленої статтею 64 Закону № 580-VIII.

Зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Правила етичної поведінки поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 №1179.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаних Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону України Про Національну поліцію особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

З матеріалів справи вбачається, що позивач склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якою він зобов`язується з гідністю нести високе звання поліцейського, сумлінно виконувати свої службові обов`язки, дотримуватися Конституції та законів України.

Згідно п. 1,3 ч. 3 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію", кожний поліцейський повинен бути вірним Присязі поліцейського. Кожний поліцейський повинен запобігати вчиненню правопорушень.

Так, кожний поліцейський незалежно від місця перебування, часу доби у разі отримання інформації про кримінальне правопорушення чи іншу подію (у будь-якій формі) повинен вжити всіх можливих заходів з метою належного реагування та припинення кримінального правопорушення чи іншої події, всебічно сприяти їх розслідуванню і розкриттю. Вступаючи на службу в поліції кожний поліцейський взяв на себе підвищені зобов`язання щодо дотримання службової дисципліни, як у службовий так і позаслужбовий час. Присяга поліцейського зобов`язує вірно служити, дотримуватися законодавства, поважати права людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського. Авторитет поліції багато в чому пов`язується з авторитетом поліцейського, оцінкою його поведінки як у професійній сфері, так і поза межами його професійної (службової) діяльності. Поліцейський повинен докладати всіх зусиль, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо не співмірності застосованого дисциплінарного стягнення.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки вони норм не призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані накази прийняті обґрунтовано та є такими, що скасуванню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року по справі № 520/8940/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року по справі № 520/8940/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 19.01.2021 року