Справа № 440/3872/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 р.Справа № 440/3872/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Головко А.Б., м. Полтава) від 05.11.2020 по справі №440/3872/19

за позовом ОСОБА_1

до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, в якому просив:

визнати протиправними дії Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо виділення у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки 0,10 га, без попереднього її вилучення у користувача гр. ОСОБА_1 ;

визнати протиправними дії Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, які безпосередньо пов`язані з присвоєнням земельній ділянці 0,10 га нової адреси: АДРЕСА_1 , яка не була вилучена у користувача гр. ОСОБА_1 , у порядку встановленому законом, та є частиною площі землі 0,37 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району другої сесії сьомого скликання від 29.01.2018 про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 06.06.2019 № 26 про присвоєння адреси земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 ;

зобов`язати Щербанівську сільську раду Полтавського району виділити у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку орієнтовної площі 0,10 га із вільних площ земель, що знаходяться у комунальній власності;

визнати протиправним та скасувати рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 06.06.2019 про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га, розташованою в АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Щербанівської сільської ради Полтавського району повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_3 від 20.05.2019 № 8 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду 05.11.2020 року закрито провадження у справі.

Позивач, не погодився із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Вказує, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 06.06.2019 про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га, розташованою в АДРЕСА_1 та зобов`язання Щербанівської сільської ради Полтавського району повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_3 від 20.05.2019 № 8 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 . є основними та мають публічно-правовий характер, а решта вимог похідними, то закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір є спором про цивільне право, тобто має приватно-правовий характер, оскільки його подано з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із земельних відносин.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір, це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно положень ч.ч. 1-2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для віднесення спору до категорії публічно-правових та, відповідно, до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (ні) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, на вирішення адміністративного суду може бути переданий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Разом з тим, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Для визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі тощо.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В постанові від 11 жовтня 2016 року у справі № 816/4340/14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічну за змістом правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 06.06.2018 у справі № 826/631/15, від 20.09.2018 у справі № 816/389/15-а.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги в частині визнання протиправними дій Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо виділення у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки 0,10 га, без попереднього її вилучення у користувача гр. ОСОБА_1 ; визнання протиправними дій Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, які безпосередньо пов`язані з присвоєнням земельній ділянці 0,10 га нової адреси: АДРЕСА_1 , яка не була вилучена у користувача гр. ОСОБА_1 , у порядку встановленому законом, та є частиною площі землі 0,37 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району другої сесії сьомого скликання від 29.01.2018 про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 06.06.2019 № 26 про присвоєння адреси земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 ; зобов`язання Щербанівську сільську раду Полтавського району виділити у власність ОСОБА_2 земельну ділянку орієнтовної площі 0,10 га із вільних площ земель, що знаходяться у комунальній власності,мають цивільно-правовий характер та підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки у спірних правовідносинах відповідачі не мали публічно-правових відносин з позивачем, а стосувалися вони іншої особи гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у вказаній частині позовних вимогє законними та обґрунтованим, оскаржувана ухвала суду в цій частині скасуванню не підлягає.

Натомість, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 06.06.2019 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га, розташованою в АДРЕСА_1 та зобов`язання Щербанівської сільської ради Полтавського району повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_3 від 20.05.2019 № 8 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 ., виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 117 ЗК України).

Згідно положень ч.ч. 6-7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд(присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності мають право звернутися з відповідним клопотанням надавши документи.

При цьому, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду не раз зазначала, що якщо особа звертається до повноважного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідні рішення, то у цих правовідносинах зазначений орган реалізує управлінські функції. А тому спори про оскарження таких його рішень належать до юрисдикції адміністративного суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 127/16433/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 820/4219/17, від 16 та 22 січня 2019 року у справах № 361/2562/16-а та 371/957/16-а).

При цьому згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16).

Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про непоширення на вказані правовідносини юрисдикції адміністративних судів та необхідність вирішення даних позовних вимог в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог процесуального права, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 312 КАС України підлягає скасуванню в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 06.06.2019 про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га, розташованою в АДРЕСА_1 ; зобов`язання Щербанівської сільської ради Полтавського району повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_3 від 20.05.2019 № 8 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 та направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 по справі №440/3872/19 скасувати в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 06.06.2019 про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,27 га, розташованою в АДРЕСА_1 ; зобов`язання Щербанівської сільської ради Полтавського району повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_3 від 20.05.2019 № 8 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в АДРЕСА_1 .

В цій частині справу направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 по справі №440/3872/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. В частині скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду касаційному оскарженню не підлягає. В частині залишення без змін ухвали суду першої інстанції постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 18.01.2021 року