Справа № 520/10572/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА
18 січня 2021 року Справа №520/10572/2020
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва О.В., розглядаючи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:
Харківський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі по тексту позивач, АДРЕСА_1 , ) 10.08.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у розмірі 4947,52 грн. (чотири тисячі сорок сім гривень 52 копійки).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 позовну заяву у справі 520/10572/2020 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №520/10572/2020 без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 позовну заяву у справі 520/10572/2020 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Вказаною ухвалою позивачу запропоновано надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати поважні причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом та надати докази, які їх підтверджують.

Позивачем 31.12.2020 через канцелярію суду подана заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду посилаючись.

Суд, розглянувши матеріали справи та клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку, дійшов наступних висновків.

Із позовної заяви вбачається, що звернення до суду обумовлено невиконанням відповідачем обов`язку щодо добровільного відшкодування шкоди, завданої відповідачу під час виконання службових обов`язків, у сумі 4947,52 грн.

Судом встановлено, що 06.09.2019 наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України відповідача звільнено в запас за пунктом «ж» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 06.09.2019.

Позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку направлено лист, яким останнього було повідомлено, що за час проходження служби, залишок невідшкодованого збитку становить 4947,52 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував кошти, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи питання щодо залишення позову без розгляду внаслідок застосування наслідків пропущення позивачем строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Строк звернення до адміністративного суду - це встановлений законом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки адміністративного судочинства спрямовані саме на якнайшвидше здійснення такого захисту шляхом суворого їх дотримання судом та особами, які беруть участь у справі.

Наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом визначеним частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що спір стосується питань реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, з моменту прийняття її на відповідну посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.02.2019 у справі №636/93/14-ц, від 12.12.2018 у справі №804/285/16.

Таким чином, вказана справа є публічним спором, а отже з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятої статі 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд зазначає, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Згідно прецедентного права Європейського Суду право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Вирішальною обставиною для визнання пропущеного строку поважним в даному випадку є те, що позивач був обізнаний щодо необхідності стягнення відшкодування в момент відрахування позивача зі служби, а саме - 11.09.2019 (наказ від 11.09.2019 №422-ОС), розумів та усвідомлював наслідки цього, однак тривалий час не вчиняв жодних дій задля зміни правового стану, який пов`язаний з цим.

Натомість, через один рік, а саме - 26.06.2020, позивачем було направлено листа на адресу відповідача для досудового врегулювання спору та попередженням про подальше судове провадження.

При цьому у даному випадку законодавством не передбачено досудового порядку врегулювання спору, як передумови для застосування перебігу строків. З цих підстав не впливає на перебіг строку звернення позивача до суду і заява відповідача про добровільну сплату боргу. В свою чергу, відповідний стан речей не спонукав позивача звернутися до суду за відповідним відшкодуванням та не перешкоджав зверненню до суду у межах місячного строку звернення до суду, визначеного законом.

За встановлених судом обставин, позивач очевидно був обізнаний щодо необхідності своєчасного звернення за відшкодуванням збитків і не був позбавлений можливості пред`явити відповідний позов.

Відтак, зазначені позивачем обставини, з якими він пов`язує час пред`явлення ним позову, за жодних умов не можуть бути визнаними такими, які є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

При цьому позивачем не наведено інших поважних причин пропуску строку звернення до суду, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та не підтверджені належними доказами.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №9901/601/19 початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивача про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, а розпочався для нього з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про ухвалення відносно нього оскаржуваного рішення.

Невжиття позивачем активних дій протягом року (від часу видання наказу 11.09.2019, до моменту подачі позову 10.08.2020) свідчить про пасивність поведінки у здійсненні права на пред`явлення позову.

При викладених обставинах, суд не знаходить правових підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає у тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. У той же час, вказаних обставин позивачем не наведено та судом не встановлено.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Крім того, у рішенні від 13.12.2011 №17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений законодавчо встановлений строк звернення до суду з даним позовом і ним не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :
Адміністративний позов Харківського прикордонного загону (військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 , ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення збитків залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строк, визначені частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Ніколаєва