Справа № 360/3406/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року справа №360/3406/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р. у справі № 360/3406/20 (головуючий І інстанції К.Є. Петросян) за позовом Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 31 серпня 2020 року ВП № 62250937, винесену державним виконавцем Відділу.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду позивачем було виконано самостійно, а саме: 05.08.2019 Старобільським ОУПФУ Луганської області отримано рішення Сватівського районного суду від 30.07.2019 у справі № 426/12414/19 та з метою виконання рішення в добровільному порядку проведено нарахування недоотриманої пенсії за померлу за період з 01.02.2015 по 31.05.2016 в сумі 18590,76 грн, яка облікована в управлінні та буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплат. 15.06.2020 позивачем отримано постанову державного виконавця від 04.06.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62250937. 09.07.2020 на адресу Старобільського ОУФПУ Луганської області надійшла вимога державного виконавця від 03.07.2020 щодо надання інформації про повне та фактичне виконання вищезазначеного рішення суду. Старобільським ОУПФУ Луганської області 16.07.2020 за вих. № 1240-31-8/1631 на вимогу державного виконавця було надано відповідь про виконання виконавчого листа № 426/12414/17 в добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

За заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 426/124114/17, виданого Сватівським районним судом Луганської області 27 лютого 2020 року про зобов`язання Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 , грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним виконавцем Відділу (далі державний виконавець) винесено постанову від 04 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62250937 (а.с. 59-64).

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 04 червня 2020 року ВП № 62250937 отримана позивачем 15 червня 2020 року за вх.№ 30/5, що підтверджується відміткою штампу вхідної кореспонденції на супровідному листі Відділу (а.с. 5).

03 липня 2020 року за № 8945 державним виконавцем у відповідності до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду, яку отримано Старобільським ОУПФУ Луганської області 09.07.2020 (а.с. 11-12, 69-70).

Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області листом від 16.07.2020 № 1240-31-8/1631 повідомило державного виконавця про проведення нарахування недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 за період з 01.02.2015 по 31.05.2016 в сумі 18590,76 грн, яку обліковано в управлінні та яка буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати. До листа додано інформацію з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (а.с. 7, 10, 71-72).

У зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем винесено постанову від 31 серпня 2020 року ВП № 62250937 про накладення штрафу на Старобільське ОУПФУ Луганської області у розмірі 5100,00 грн, яку отримано боржником 01 вересня 2020 року (а.с.8-9, 73-74).

У зв`язку з невиконанням рішення суду, державним виконавцем відповідно до статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) направлено до Старобільського ОУПФУ Луганської області вимогу від 01 жовтня 2020 року №10971 (а.с. 75-76).

Старобільським ОУПФУ Луганської області 07 жовтня 2020 року направлено державному виконавцю лист №1240-31-5/4377 з інформацією про виконання рішення суду, аналогічною викладеній у листі від 16 липня 2020 року за № 1240-31-8/1631 (а.с. 77).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано ані державному виконавцю, ані до суду жодних доказів відсутності у боржника коштів на здійснення виплати стягувачу недоотриманої пенсії, а також вжиття боржником будь-яких заходів для отримання коштів від ГУПФУ в Луганській області на виконання рішення Сватівського районного суду Луганської області від 30.07.2019 у справі № 426/12414/19.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правомірність прийняття постанови про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України Луганської області є спірним питанням даної справи.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судовими рішенням, яке набрало законної сили, зокрема, зобов`язано з Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 , грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Управління нарахувало ОСОБА_1 , недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.02.2015 по 31.05.2016 в сумі 18590,76 грн. Проте виплатити заборгованість з пенсії в добровільному порядку боржником не виконано.

А тому, станом на дату винесення спірної постанови про накладення штрафу, відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Посилання позивача, як на причину не виконання рішення суду, на відсутність фінансування на даний вид виплат, суд апеляційної інстанції не приймає з огляду на наступне.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 (далі - Порядок № 649).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, коштами, передбаченими в державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Пунктами 4, 5 Порядку № 649 передбачено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету у спосіб перерахування коштів боржнику.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій і за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доказів направлення звернення до органів щодо отримання фінансування, включення заборгованості з пенсії до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та знаходяться на виконанні у казначействі за бюджетною програмою 3504040, матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем не вжито заходів з метою виконання рішення суду.

Вказані обставини в їх сукупності свідчать про невиконання позивачем судового рішення, яке набрало законної сили, за відсутності поважних причин.

Враховуючи, що позивач, зазначаючи про виконання рішення суду у добровільному порядку при цьому не надає жодних доказів виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком державного виконавця про доцільність накладення штрафу на позивача.

До таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 травня 2020 року по справі № 522/3268/17.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі Золотас проти Греції стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі Капітал Банк АД проти Болгарії (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р. у справі № 360/3406/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р. у справі № 360/3406/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 19 січня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді Г.М. Міронова

І.В. Геращенко