Справа № 360/2881/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

20 січня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2881/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), командир військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , в якій позивач просить:

- зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити грошове забезпечення військовослужбовця прапорщика ОСОБА_1 старшини батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки за період з 26.12.2019 по 03.01.2020 у сумі 3480,00 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити компенсацію за невикористану частину основної щорічної відпуски у кількості 8 календарних днів за 2019 ріку сумі 3200,00 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити грошову компенсацію за 7(сім) календарних днів невикористаної додаткової відпуски за 2019 рік у сумі 2800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу за контрактом в в/ч НОМЕР_1 , на посаді старшини батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки з 27.06.2019 по 03.01.2020. З 28.11.2019 по 10.12.2019 позивач вийшов у щорічну основну відпустку. Позивач зазначив, що у період відпустки захворів і з 02.12. 2019 по 13.12.2019 перебував на лікуванні у шпиталі військової частини НОМЕР_2 , тому відпустку у повному обсязі не використав - 8 календарних діб у сумі 3200 грн. Після лікування військова лікарська комісія рекомендувала надання відпустки по хворобі терміном на 15 календарних днів. На підставі цієї довідки позивачу була надана відпустка з 17.12.2019 по 31.12.2019. Позивача 03.01.2020 звільнили та виключили зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 відповідно до підпункту «а» (у зв`язку із закінченням контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Після звільнення позивачу було сплачено грошове забезпечення, а саме: оклад посадовий; оклад за військове звання; надбавка за вислугу років; надбавка за особливості проходження служби; премія за період з 01.12.19 по 25.12.2019.

З 26.12.2019 по 03.01.2020 позивача було знято з усіх видів забезпечення, у тому числі і грошового забезпечення. Таким чином, на думку позивача, йому не була надана грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за півроку служби - 7 календарних діб у сумі 2800,00 грн, не нараховане та несплачене грошове забезпечення військовослужбовця у сумі 3480,00 грн за період з 26.12.2019 по 03.01.2020.

Позивач зазначає, що на підставі пункту 5 розділу XXXI наказу МОУ від 07.06.2018 № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційна часу, послужному в році звільнення.

У зв`язку з цим, позивач також просить зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за 7 (сім) календарних днів невикористаної додаткової відпуски (УБД).

Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано позивачу протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду позовну заяву, оформлену з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України, та її копії для вручення учасникам справи відповідно до їх кількості (арк. спр. 18-19).

Ухвалою суду від 14.09.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 28-29).

Ухвалою суду від 12.11.2020 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 до Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України штраф у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2102,00 грн (арк. спр. 35-36).

Ухвалою суду від 12.11.2020 визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, витребувано від відповідача докази (арк. спр. 77-78).

Відповідач позов не визнав, про що 07.12.2020 за вхідним реєстраційним № 50172/2020 подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 51-52).

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив таке.

Щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, відповідач зазначив, що додаткову відпустку окремим категоріям ветеранів війни, визначену статтею 162 Закону України «Про відпустки», не може бути перенесено на інший період, виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки законодавством не передбачено. Тому відповідач вважає, що підстав для виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу, як учаснику бойових дій, немає.

Щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки відповідач зазначив, що на підставі п. 15 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.01.2020 № 2 позивачем щорічна основна відпустка за 2019 рік була використана повністю. Оскільки у 2020 році позивач був звільнений 03.01.2020 компенсація за невикористану частину основної щорічної відпустки за 2020 рік не передбачена чинним законодавством України.

Щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення відповідач зазначив, що згідно з абзацом 6 пункту 1 розділу 31 Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Пунктом 15 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.01.2020 № 2 встановлено, що термін дії контракту позивача закінчився 26.12.2020, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.12.2019 № 249-РС.

Таким чином, відповідач вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло у межах визначених повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства України.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк. спр. 65).

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (арк. спр. 66-67), просили провести розгляд справи без їх участі (арк. спр. 49, 64).

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, проходив військову службу в Збройних Силах України, про що свідчать копія таких документів: паспорту (арк. спр. 5-6), картки фізичної особи платника податків (арк. спр. 7), посвідчення Управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 від 06.01.2017 (арк. спр. 16), військовий квиток серії НОМЕР_6 (арк. спр. 14-15).

27.06.2019 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу, строком на шість місяців (арк. спр. 9-10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2019 № 136 військовослужбовця військової служби за контрактом прапорщика ОСОБА_1 , який 27 червня 2019 року прибув з Сєвєродонецького міського військового комісаріату та уклав контракт терміном на шість місяців з 27 червня 2019 року по 26 грудня 2019 року, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27 червня 2019 року № 128-РС на посаду старшини батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , з 27 червня 2019 року наказано зарахувати до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та вважати таким, що з 27 червня 2019 року справи та посаду старшини батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, ВОС - 787687А. шпк «прапорщик» з посадовим окладом 3260 гривень на місяць. Наказано виплачувати надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% з за період з 27 червня 2019 року. Наказано виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 95% посадового окладу за період з 27.06.2019 (арк. спр. 56).

Наказом командира 44 окремої артилерійської бригади від 27.06.2019 № 128-РС позивача призначено на посаду старшини батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки (арк. спр. 58).

Наказом командира 44 окремої артилерійської бригади від 26.12.2019 № 249-РС позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (арк. спр. 59).

Наказом від 03.01.2020 № 2 командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця військової служби за контрактом прапорщика ОСОБА_1 , старшину батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки, відповідно до підпункту «а» (у зв`язку із закінченням контракту) пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас та наказано вважати таким, що 03 січня 2020 року справи і посаду у військовій частині НОМЕР_1 здав і вибув до Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області для постановки на військовий облік. Наказано 03 січня 2020 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , з 26 грудня 2019 року знято з усіх видів забезпечення. Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% за період з 01 грудня 2019 року по 26 грудня 2019 року. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 95% посадового окладу за період з 01 грудня 2019 року по 26 грудня 2019 року. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана. Грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік виплачено. Матеріальну допомогу в 2019 році для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення виплачено. Вислуга років станом на 26.12.2019 становить: календарна 21 рік 02 місяці 07 днів, пільгова 00 років 11 місяців 26 днів, загальна 22 рою 02 місяці 03 дні (арк. спр. 11).

Згідно з інформацією, зазначеною у довідці від 24.11.2020 № 1995, виданої ВЧ НОМЕР_1 , позивачу в період проходження військової служби з 27.06.2019 по 03.01.2020 додаткових днів відпустки не надавалось (арк. спр. 54).

Спірним питанням в даній справі є ненарахування та невиплата грошового забезпечення позивачу за період з 26.12.2019 по 03.01.2020, компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки у кількості 8 календарних днів за 2019 рік та невикористаної додаткової відпустки за 2019 рік.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Щодо ненарахування та невиплати відповідачем грошового забезпечення позивачу за період з 26.12.2019 по 03.01.2020

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина третя статті 24 Закону № 2232).

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

- у мирний час, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракт (підпункт «а» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону № 2011-ХІІ);

- під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту (підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 2011-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі:

- перебування на лікуванні;

- захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу;

- безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим;

- настання інших випадків, визначених законодавством.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 7 розділу І Порядку № 260, серед іншого визначено, що військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Частиною одинадцятою статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою не надається.

Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІ Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають на лікуванні в лікарняному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби включно, але не більше загального терміну перебування на лікуванні в лікарняних закладах, а тим, які перебувають у щорічній основній чи додатковій відпустці, - до дня закінчення відпустки включно.

З огляду на матеріали справи вбачається, що позивачем було укладено контракт про проходження військової служби строком на 6 (шість) місяців з 27.06.2019 (арк. спр. 9-10), наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.06.2019 позивача такого, що уклав контракт з 27.06.2019 по 26.12.2019, зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 (арк. спр. 56)

Наказом від 26.12.2019 командира 44 окремої артилерійської бригади від 26.12.2019 № 249-РС позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом від 03.01.2020 позивача виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , а знято з усіх видів грошового забезпечення з 26.12.2019, тобто з дати закінчення терміну контракту.

Однак згідно з наказом від 17.12.2019 № 271 позивач з 17.12.2019 по 31.12.2019 був звільнений від виконання службових обов`язків в зв`язку з хворобою терміном на 15 діб (арк. спр. 60).

Отже з огляду на приписи частини одинадцятої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ та пункту 2 розділу ХХХІ Порядку № 260 відповідач повинен був виплачувати позивачу грошове забезпечення до дня закінчення відпустки включно, тобто по 31.12.2019.

Таким чином, відповідач неправомірно виплатив позивачу грошове забезпечення лише до 26.12.2019.

Доказів продовження позивачу відпустки для лікування в подальшому з 01.01.2020 сторонами до суду не надано, тому вимоги позивача в цій частині належать частковому задоволенню.

Щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки у кількості 8 календарних днів за 2019 рік суд зазначає таке.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

У відповідності до частини п`ятої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.

Згідно з абзацами першим, другим, третім частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд акцентує увагу, що окрім вказаних спеціальних норм порядок продовження та перенесення щорічної основної відпустки регулюється і загальними нормами статті 11 Закону № 504/96-ВР та частини другої статті 80 КЗпП України, де вказано, що щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

В той же час статтею 78 КЗпП України передбачено, що дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, а також відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами до щорічних відпусток не включаються.

Отже, дана норма містить правило, котре не припускає обмеження права працівника на щорічну основну відпустку у зв`язку з тим, що працівник користувався відпусткою під час тимчасової непрацездатності. Тобто, при настанні тимчасової непрацездатності під час перебування у щорічній відпустці, відповідний період непрацездатності не включається до періоду перебування у відпустці.

Так, судом встановлено та сторонами визнається, що під час проходження позивачем військової служби, згідно з наказом від 27.11.2019 № 258, йому була надана щорічна основна відпустка терміном на 10 діб з 28 листопада 2019 року по 09 грудня 2019 року із урахуванням 02 діб перебування в дорозі до м. Сєвєродонецьк Луганської області (арк. спр. 62).

Однак, в період перебування у щорічній основній відпустці ОСОБА_1 захворів та з 02 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в госпітальному відділенні військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується виписним епікризом від 13.12.2019 № 2166 (арк. спр. 12).

13 грудня 2019 року військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 видано довідку від 13.12.2019 № 441, в якій зроблено висновок, що позивач потребує звільнення від виконання службових обов`язків терміном на 15 календарних днів (арк. спр. 13).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.12.2019 № 271 позивача наказано вважати таким, що з 17 по 31 грудня 2019 року вибув у звільнення від виконання службових обов`язків в зв`язку із хворобою терміном на 15 діб, підстава: рапорт, довідка від 13.12.2019 № 441 (арк. спр. 60).

Таким чином, дні тимчасової втрати працездатності позивача з 02.12.2019 по 09.12.2019 (8 календарних днів) в період перебування у щорічній відпустці, які засвідчені в установленому порядку, не повинні включатися до періоду такої відпустки. А оскільки відповідачем не надано доказів, що позивач звертався з рапортом про продовження основної щорічної відпустки та такий рапорт був задоволений, тому вказаний період необхідно вважати невикористаною відпусткою.

У відповідності до абзаців першого та другого частини третьої розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

За таких обставин, враховуючи, що період тимчасової втрати працездатності позивача з 02.12.2019 по 09.12.2019 до часу щорічної відпустки не включається, тому при звільненні позивача з військової служби відповідач повинен був провести з ним усі необхідні розрахунки, в тому числі і щодо розрахунку та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Оскільки вказаних дій відповідач не вчинив, тому суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог позивача в цій частині.

Щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2019 рік

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-ХІІ) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 10-1 Закону № 2011-ХІІ визначено право військовослужбовців на відпустки та порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них.

Згідно з пунктом восьмим статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацами першим-другим пункту чотирнадцятого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ закріплено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

Відповідно до пунктів сімнадцятого, вісімнадцятого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно з пунктом дев`ятнадцятим статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (абзац перший пункту двадцять першого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, припиняється.

Відповідно до пункту восьмого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом № 2011-ХІІ. Так, відповідно до пункту чотирнадцятого статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Тому, суд зазначає, що норми Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у Зразковому Рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 620/4218/18, яке залишене в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року. Також аналогічні висновки були зроблені у справі № 620/4218/18 Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ за 2019 рік.

Отже позовні вимоги позивача в цій частині є правомірними та належать задоволенню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 26.12.2019 по 31.12.2019, компенсації за невикористану частину основної щорічної відпуски у кількості 8 календарних днів за 2019 рік, компенсації за невикористану додаткову відпуску за 2019 рік;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 26.12.2019 по 31.12.2019, компенсації за невикористану частину основної щорічної відпуски у кількості 8 календарних днів за 2019 рік, компенсації за невикористану додаткову відпуску як учасника бойових дій за 2019 рік.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити частково з коригуванням способу захисту.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а докази понесення ним інших судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 26.12.2019 по 31.12.2019.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 26 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпуски за 2019 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпуски у кількості 8 календарних днів за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова