Справа № 420/11227/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про:

визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та невиплати заробітної плати у період з 15.07.2015 року по 04.07.2016 року з урахуванням посадового окладу у розмірі, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 року;

зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити різницю між отриманою заробітною платою за період з 15.07.2015 року до 04.07.2016 року та належною заробітною платою за період з 15.07.2015 року до 04.07.2016 року, з урахуванням посадового окладу у розмірі, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 року;

визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.07.2016 року по день фактичного розрахунку, згідно вимог ст.117 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»;

зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.07.2016 року по день фактичного розрахунку, згідно вимог ст.117 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначив, що за час проходження служби в органах прокуратури у спірний період, Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону були порушені права позивача у частині належної оплати праці, оскільки заробітна плата виплачувалась без врахування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

ОСОБА_1 наголошував, що Закон України має вищу юридичну силу по відношенню до нормативно-правового акту прийнятого Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення Закону, яким визначено розмір заробітної плати прокурора - стаття 81 Закону України «Про прокуратуру».

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з окремими клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

У відзиві на позовну заяву, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону зазначала, до що відповідно до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014 року, під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище розуміються, зокрема, судді, прокурори і слідчі, а тому, вказана справа має бути розглянута за правилами загального позовного провадження.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 , посаду прокурора не займав, відомості про призначення ОСОБА_1 на посаду прокурора трудова книжка позивача - не містить, а у спірний період (з 15.07.2015 року по 04.07.2016 року) позивач займав посаду начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері Військової прокуратури Південного регіону України на умовах строкового трудового договору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача по адміністративній справі №420/11227/20 - відмовлено.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№52857/20 від 11.12.2020р.) на позовну заяву (т.І, а.с.198-204).

Відзив обґрунтований наступним.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок (за вислугу років, виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством).

При цьому згідно з ч.3 ст. 81 Закону посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

У той же час, ст. 89 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури, відповідно до ст. 90 Закону України «Про прокуратуру», здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

У свою чергу, п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено, що ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 внесено зміни до Бюджетного кодексу України, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 26, яким передбачено, що норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Зазначені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин» не визнавалися неконституційними у встановленому законом порядку.

У той же час, постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Так, додатком №2 до вищевказаної постанови визначено, що посадовий оклад начальника відділу військової прокуратури регіону складає 2437,00 - 2599,00 гривень.

Пунктами 2, 6 Постанови №505 від 31.05.2012 року, надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на отримання органів прокуратури.

Відповідно до п. 13 Розділу XIII Закону України «Про прокуратуру», Кабінету Міністрів України доручено: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак на час існування спірних правовідносин між сторонами Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було - зміни до Постанови №505 від 31.05.2012 року щодо умов оплати праці, зокрема щодо приведення розмірів окладів працівників органів прокуратури у відповідність до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», не внесено.

Враховуючи, що за період з 15.07.2015 року по 04.07.2016 року, Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №505 від 31.05.2012 року щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників органів прокуратури - не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено, у відповідача відсутні повноваження самостійно встановити підвищений посадовий оклад та виплачувати відповідні кошти позивачу у спірному періоді з урахуванням посадового окладу, який визначений ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», тобто поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників та у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

У відповіді на відзив (вх.№54433/20 від 21.12.2020р.) ОСОБА_1 зазначив, що Конституційний суд України дійшов висновку, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини 2 статті 92 Основного Закону України, а тому, Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

У 2015 - 2016 роках у систему прокуратури України входили дві спеціалізовані прокуратури, а саме: військові прокуратури та Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Заробітна плата прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури виплачувалась у розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», а не згідно із постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року.

Отже, на думку ОСОБА_1 , доводи Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо відсутності правових підстав для реалізації положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» для виплати заробітної плати позивачу є надуманими та такими, що порушують конституційний принцип рівності.

Крім того, Закон України «Про прокуратуру» прийнято Верховною Радою України -14.10.2014 року. Стаття 81 Закону України «Про прокуратуру» набрала чинності - 15.07.2015 року, тобто пізніше ніж норми Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» № 79-VIII від 28.12.2014 року, Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року.

Таким чином, на думку позивача, у безспірному порядку з 15.07.2015 року по 31.12.2015 року, заробітна плата повинна була нараховуватись та виплачуватись у розмірах визначених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» (т.І, а.с.213-222).

У запереченнях (вх.№1135/21 від 11.01.2021р.) Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону наголошувала, що посилання ОСОБА_1 є безпідставними. Крім того, відповідачем вказувалося, що виплата працівникам грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, визначеної ст. 82 Закону України «Про прокуратуру», законодавцем не передбачена. Враховуючи викладене, при звільненні позивача з посади у липні 2016 року, йому відповідно до наказу військового прокурора Південного регіону України №354к від 04.07.2016 року була виплачена грошова компенсація лише за невикористану ним щорічну відпустку, що повністю узгоджується з вимогами закону (ст.ст. 2, 24 Закону України «Про відпустки») (т.І, а.с.239-242).

Станом на 18 січня 2021 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 , з 20.07.2001 року по 14.08.2012 року, проходив військову службу у Збройних Силах України, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури (т.І, а.с.22, 41-42).

Наказом Військової прокуратури Південного регіону України №376к від 12.12.2014 року, ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері Військової прокуратури Південного регіону України (т.І, а.с.24).

Наказом Військової прокуратури Південного регіону України №354к від 04 липня 2016 року, звільнено радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері Військової прокуратури Південного регіону України у зв`язку з вступом на військову службу (т.І, а.с.20, 37-40).

З розрахункових листів ОСОБА_1 за 2015 та 2016 роки вбачається, що останньому була нарахована заробітна плата:

- за 2015 рік з розрахунку посадового окладу у розмірі 2518,00 гривень (т.І, а.с.181);

- за 2016 рік з розрахунку посадового окладу у розмірі 3148,00 гривень (т.І, а.с.182).

Не погоджуючись зі зменшенням розміру заробітної плати та не виплатою її відповідно до положень визначених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 4 статті 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України №1697-VII від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1697-VII).

Частини 1, 2, 3, 7 та 9 статті 81 Закону №1697-VII визначали, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Стаття 89 Закону №1697-VII визначала, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Відповідно до статті 90 Закону №1697-VII, фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Частина 2 статті 8 Закону України №108/95-ВР від 24 березня 1995 року «Про оплату праці» встановлює, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною 3 цієї статті, та частиною 1 статті 10 цього Закону.

Відповідно до статті 13 Закону України №108/95-ВР від 24 березня 1995 року «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України у межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Пунктами 1, 2, 6 Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5. Крім того, надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів.

Видатки, пов`язані з реалізацією Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється у межах затвердженого фонду оплати праці.

Згідно статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пункт 26 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, в редакції Закону України №79-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрали чинності з 01 січня 2015 року) встановлював, що норми і положення статті 81, частин 16-18 статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України №80-VIII від 28 грудня 2014 року «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (набрав чинності з 01 січня 2015 року) установлено, що норми і положення частини 2 статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (Голос України, №206 від 25 жовтня 2014 року) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За загальним правилом, конкуренція правових норм у часі повинна вирішуватися на користь норми, прийнятої пізніше, оскільки найновіше законодавство демонструє способи та форми правового регулювання, які на даний етап розвитку суспільства, на думку законодавця, є більш доцільними.

Закон України №80-VIII від 28 грудня 2014 року «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Закон України №79-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийняті пізніше Закону України №1697-VII від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру», а тому, у 2015 році норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо заробітної плати прокурора застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, правові позиції якого викладені у постановах від 04 листопада 2015 року № 21-1461, від 30 березня 2016 року № 21-271а16, від 13 липня 2016 року № 21-1488а16, а також аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справах №825/575/16, від 21 березня 2018 року №817/548/16, від 21 листопада 2018 року № 808/2163/17, від 16 січня 2019 року №804/217/17, від 27 лютого 2019 року №809/982/16, та №824/490/16 від 05 травня 2020 року. Правова судова позиція з цього спірного питання є сталою.

З огляду на нарахування ОСОБА_1 , у спірний період заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», тобто, з урахуванням положень Закон України №80-VIII від 28 грудня 2014 року «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Закон України №79-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», у розмірі встановленому законом, суд дійшов висновку, що заробітну плату позивачу нараховано у розмірі не нижчому від визначеної законом.

Щодо доводів позивача, наведених у поясненнях (т.І, а.с.187-189) стосовно протиправності не нарахування йому заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» з огляду на прийняте Конституційним Судом України рішення №6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі №1-223/2018(2840/18), суд зазначає наступне.

Так, рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, як частиною 2 статті 152 Конституції України, так і частиною 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У рішенні №20-рп/2010 від 30 вересня 2010 року у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» №2222-IV від 8 грудня 2004 року (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні у рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд наголошує, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26 березня 2020 року.

Водночас, суд звертає увагу, що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо нарахування та виплати заробітної плати за період з 15.07.2015 року по 04.07.2016 року.

Саме тому, суд вказує, що рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року на спірні правовідносини за період з 15.07.2015 року по 04.07.2016 року не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду №820/2462/17 від 23 січня 2019 року, у справі №804/3790/17 від 25 липня 2019 року, у справі №818/45/1 від 04 червня 2020 року, у справі №826/18228/16 від 27 жовтня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , про визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та невиплати заробітної плати у період з 15.07.2015 року по 04.07.2016 року з урахуванням посадового окладу у розмірі, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 року та зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити різницю між отриманою заробітною платою за період з 15.07.2015 року до 04.07.2016 року та належною заробітною платою за період з 15.07.2015 року до 04.07.2016 року, з урахуванням посадового окладу у розмірі, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 року - задоволенню не підлягають.

Суд критично ставиться до посилань позивача на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №160/6949/20 від 13.10.2020 року, оскільки вказане рішення не набрало законної сили та висновки іншого суду першої інстанції не являються обов`язковими для врахування.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.07.2016 року по день фактичного розрахунку, згідно вимог ст.117 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», суд зазначає наступне.

Порядок розгляду трудових спорів деяких категорій працівників, визначено статтею 222 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в якій зазначено, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу наведеного вбачається, що виплата всіх належних сум позивачеві повинна була бути здійснена відповідачем у день звільнення, а у разі якщо позивач у день звільнення не працював, то зазначені суми мали бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення позивачем - звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги ОСОБА_1 , про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити заробітну плату позивача за період з 15.07.2015 року до 04.07.2016 року з урахуванням посадового окладу у розмірі передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з цього приводу у позивача не виникло.

Щодо посилань позивача, що Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону не було виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку відповідно до частини 2 статті 82 Закону України «Про прокуратуру», суд зазначає наступне.

Закон України «Про відпустки» визначає умови, тривалість і порядок надання працівникам відпусток для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Статтею 82 Закону України «Про прокуратуру», прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом.

Однак, суд звертає увагу, що посаду прокурора ОСОБА_1 згідно його послужного списку та копії трудової книжки - не займав, а відтак, права на виплату компенсації за додаткову відпуску прокурора відповідно до статті 82 Закону України «Про прокуратуру» - не має (т.І, а.с.21-36,41-42).

Як вже зазначалося судом, Наказом Військової прокуратури Південного регіону України №354к від 04 липня 2016 року, звільнено радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері Військової прокуратури Південного регіону України у зв`язку зі вступом на військову службу (т.І, а.с.20, 37-40).

Суд звертає увагу, що ст. 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток, зокрема, щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У свою чергу, матеріали справи не містять відомостей, що строковим трудовим договором ОСОБА_1 у період заняття посади начальника відділу Військової прокуратури Південного регіону України (до 04.07.2016 року) встановлювалася додаткова відпустка.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом Військової прокуратури Південного регіону України №883к від 10 вересня 2020 року, полковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п.п. «г» п.2 ч.5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (т.І, а.с.52).

У свою чергу, суд не розглядає питання своєчасності виплати позивачеві належних йому при звільненні зі Збройних Сил України сум (зокрема, компенсації за невикористану додаткову відпустку військовослужбовця, а не прокурора), оскільки вказані позовні вимоги не є предметом розгляду даної адміністративної справи та розглядаються Одеським окружним адміністративним судом у рамках адміністративної справи №420/12942/20 (суддя Токмілова Л.М.).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутності підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.07.2016 року по день фактичного розрахунку, згідно вимог ст.117 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (65012, м. Одеса, вул. Пироговська 11, ) про визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та невиплати заробітної плати у період з 15.07.2015 року по 04.07.2016 року з урахуванням посадового окладу у розмірі, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 року; зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити різницю між отриманою заробітною платою за період з 15.07.2015 року до 04.07.2016 року та належною заробітною платою за період з 15.07.2015 року до 04.07.2016 року, з урахуванням посадового окладу у розмірі, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 від 14.10.2014 року; визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.07.2016 року по день фактичного розрахунку, згідно вимог ст.117 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»; зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.07.2016 року по день фактичного розрахунку, згідно вимог ст.117 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.