Справа № 400/4939/20
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 р. № 400/4939/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку, вул. Нікольська, 30, м. Миколаїв, 54030

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць індексації заробітної плати, встановлений для військовослужбовців Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць індексації заробітної плати, встановлений для військовослужбовців Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку.

Ухвалою від 10.11.2020р. справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Проте, в порушення вимог Закону України від 03.07.1991 № 1282 XII Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон № 1282) та Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року відповідач не здійснював індексацію грошового забезпечення та не виплачував належні йому суми.

Відповідач в задоволенні позову просив відмовити, про що зазначив у відзиві на позовну заяву, в якому вказав, що проведення виплати індексації грошового забезпечення здійснюється в межах наявного фінансового ресурсу Збройних Сил України. Також відповідач зазначив, що вимоги Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, не передбачають механізму виплати сум індексації грошового забезпечення за минулі періоди, а відповідно до листів Міністерства соціальної політики України, проведення індексації грошових доходів здійснюється в межах фінансових ресурсів усіх рівнів.

Роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 доведено до відповідача, що індексація грошового забезпечення не нараховується до окремого роз`яснення. Однак, таких роз`яснень на адресу відповідача не надходило. Отже, на думку відповідача, Миколаївський зональний відділ керувалась вимогами чинного законодавства виконавши їх в повному обсязі, при цьому права позивача як військовослужбовця порушено не було.

У відповіді на відзив позивач вказав про те, що не нарахування та невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є законним. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не можу бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Також позивач вказав на те, що посилання відповідача на роз`яснення Міністерства соціальної політики, на які відповідач посилається у відзиві, до уваги брати не слід, оскільки такі роз`яснення не є нормативно-правовими актом в розумінні чинного законодавства України. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

16.2.2020р. до суду надійшли письмові заперечення Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку, в яких відповідач зазначив про те, що вимоги позивача та доводи викладені ним є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач підтримав свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у Миколаївському зональному відділі військової служби правопорядку з 2015 року по 28.02.2018 року.

05.08.2020 року наказом начальника Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) № 148 позивача з 05.08.2020р. виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку та направлено для зарахування на військовий облік до Заводського РВК м.Миколаєва Миколаївчької області.

При звільнені з військової служби позивачу не нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Згідно листа відповідача від 28.10.2020р. відповідачем не виплачувалась індексація грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. включно.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ передбачено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Аналогічний висновок підтверджується постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 825/874/17.

Крім того, така позиція узгоджується з практикою Європейського Суду.

Так, при розгляді справи "Кечко проти України" Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та ЗУ "Про Державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною відмови провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015року по 28.02.2018 року та зобов`язання провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Щодо позовної вимоги, в якій позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць індексації заробітної плати, встановлений для військовослужбовців Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку, суд зазначає наступне.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення.

Виходячи з матеріалів справи, судом не знайдено доказів того, який базовий місяць слід брати до уваги при виплаті позивачу індексації за відповідний період. Відповідачем з приводу врахування базового місяця у відзиві на позовну заяву та в запереченнях не наведено жодного аргументу. Будь-яких доводів зі сторони позивача щодо даного питання до матеріалів справи також не надано.

Таким чином, у суду відсутня можливість визначити базовий місяць для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що встановлення місяця підвищення (базового місяця) у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" належить до повноважень відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються виплати індексації грошового забезпечення, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В частині врахування базового місяця при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення відповідачу слід визначити відповідний базовий місяць, встановлений для військовослужбовців Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач на підставі ст. 5 ч. 1 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подали.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку (вул. Нікольська, 30, м. Миколаїв, 54030, ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку щодо не нарахування та невиплати індексації ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць індексації заробітної плати, встановлений для військовослужбовців Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку.

3. Зобов`язати Миколаївський зональний відділ військової служби () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць індексації заробітної плати, встановлений для військовослужбовців Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов