Справа № 640/1522/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1522/19 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат-Центр» до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агромат-Центр» звернулося з позовом до суду, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.10.2018, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки відповідач дійшов необґрунтованих висновків про порушення позивачем законодавства у сфері обігу готівки.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив, що надходження готівки до каси підприємства не підтверджено первинними документами, таким чином, на думку відповідача, облік готівки не проводився у встановленому законом порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що надходження готівки до каси підприємства 04.02.2016 в сумі 3050,33 грн та 06.04.2016 в сумі 3220,00 грн не підтверджені первинними документами, а саме у зазначені вище дні одержання готівки до каси підприємства прибуткові касові ордери належним чином не складалися, облік готівки у встановленому порядку в касовій книзі не проводився, що є порушення приписів чинного законодавства.

Крім того, апелянтом подано клопотання, в якому просить замінити ГУ ДФС у м. Києві правонаступником - ГУ ДПС у м. Києві.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано ГУ ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до ГУ ДПС у м. Києві.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Наведене клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом заміни відповідача ГУ ДПС у м. Києві її правонаступником ГУ ДПС у м. Києві та після такої заміни усі дії, вчинені в адміністративному процесі до її вступу, обов`язкові для ГУ ДПС у м. Києві в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для ГУ ДФС у м. Києві.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Агромат-Центр» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 21.09.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 21.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 21.09.2018, за результатами якої було складено акт від 28.09.2018 №354/1-26-15-14-03-01/19071043.

Згідно з висновками акту перевірки були встановлені наступні порушення: п.2.6 гл. 2 «Положення про ведення касовий операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 №637, із змінами та доповненнями.

Позивач, не погоджуючись із висновками акту перевірки, подав заперечення від 05.10.2018 №29.

Відповідно до рішення ГУ ДФС у м. Києві про розгляд заперечень №83048/10/26-15-14-03-01 від 17.10.2018 висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення- без задоволення.

24 жовтня 2018 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 22.10.2018 №, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки у розмірі 31 352,65 грн.

Позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на винесене податкове повідомлення-рішення, за результатами розгляду якої скарга позивача була залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, повивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було дотримано вимоги чинного законодавства з обігу готівки та своєчасно оприбутковано грошові кошти у розмірі 6 270,53 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до п. 6 ст. 33 Закону України «Про Національний банк України» визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень НБУ.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (далі-Положення №637).

За змістом п. 1.2 гл. 1 Положення №637 під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 7.15 гл. 7 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги (далі - РК)), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Згідно п. 2.2 Положення №637, чинного станом на час виникнення спірних правовідносин, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Абзацами 1-3 пункту 2.6 Положення №637 встановлено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах (абз.5 п.2.6 Положення №637).

Отже, у випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Відповідно до абз.2-3 п.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день; за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книжки) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність, передбачена абзацом третім статті 1 названого вище Указу Президента України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року (справа №813/2229/17).

З матеріалів справи вбачається, що висновки відповідача про не підтвердження первинними документами надходження готівки до каси підприємства 04.02.2016 в сумі 3 050,53 грн та 06.04.2016 в сумі 3 220,00 грн, обґрунтовано наступним:

- операції з оформлення надходжень готівки до каси підприємства (прибутковий касовий ордер від 04.02.2016 року №2 на суму 3 050,53 грн) проводила касир ОСОБА_1 , яка з 04.02.2016 по 05.02.2016 року не виконувала обов`язки касира, так як була у відпустці , згідно наказу по підприємству №1-кв від 03.02.2016 року;

- операції з оформлення надходжень готівки до каси підприємства (прибуткового касового ордера від 06.04.2016 за № 4 на суму 3 220,00 грн) проводила касир ОСОБА_1 , яка з 05.04.2016 по 08.04.2016 не виконувала обов`язки касира, так як була у відпустці, згідно з наказом по підприємству №3-кв від 01.04.2016 року.

Відповідно до п.3.1 Положення №637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Згідно з п.3.3 Положення №637 приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Під час роботи з готівкою касири (особи, що виконують їх функції) керуються правилами визначення платіжності банкнот і монет Національного банку України.

Пунктом 3.7 Положення №637 визначено, що приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі.

Документом, що свідчить про здавання виручки до банку, є відповідна квитанція до прибуткового документа банку на внесення готівки, засвідчена підписами відповідальних осіб банку та відбитком печатки (штампа) банку. Документом, що свідчить про здавання виручки до банку через інкасаторів, є копія супровідної відомості до сумки з готівковою виручкою (готівкою), засвідчена підписом та відбитком печатки інкасатора-збирача.

Виплати, пов`язані з оплатою праці, проводяться касиром підприємства або за видатковими касовими ордерами на кожного одержувача чи за видатковими відомостями.

Приймання і видача готівки за касовими ордерами може проводитися тільки в день їх складання.

З матеріалів справи вбачається, що прибуткові касові ордери були підписані власноруч директором ТОВ «Агромат-Центр» ОСОБА_1 , яка на момент їх оформлення була єдиним працівником на підприємстві, що підтверджується табелями обліку робочого часу, які долучені до матеріалів справи, а також надавались відповідачу під час проведення перевірки.

Крім того, доводи позивача, про те, що ОСОБА_1 , була єдиним працівником на підприємстві, підтверджується і формою 1ДФ за відповідні періоди, котрі також були предметом перевірки контролюючого органу.

Відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 була керівником підприємства, а також його підписантом.

Відповідно до наказів про відпустки № № 1-кв від 03.02.2016 та 3-кв від 01.04.2016 директор ОСОБА_1 , дійсно перебувала у відпустці, але з огляду на ту обставину, що вона була єдиним працівником на підприємстві із правом підпису, в т.ч. бухгалтерських документів, передати повноваження щодо отримання та збереження матеріальних цінностей підприємства іншій особі, на час своєї відпустки, вона не мала змоги.

При цьому, позивачем зазначено, що такі дії були нею вчинені з метою здійснення вчасної видачі заробітної плати на підприємстві.

Суд першої інстанції правомірно вказав, що, ані Кодекс законів про працю України, ані Закон України «Про відпустки» не містить заборон та обмежень щодо здійснення працівником під час перебування у відпустці чи в інші періоди відпочинку передбачених трудовим договором функцій за власною ініціативою такої особи.

Таким чином, перебування у відпустці касира товариства саме по собі не свідчить про дефектність зазначеного первинного бухгалтерського документа. Правове значення має лише належність підпису працівнику, що уповноважений трудовим договором на здійснення відповідної господарської операції.

Крім того, акт перевірки від 28.09.2018 не містить доказів, які б свідчили про те, що вищевказані прибуткові касові ордери є підробленими (зокрема, вирок у кримінальній справі за фактом вчинення злочину щодо підроблення документів, службового підроблення тощо) та є такими, що позбавлені сили касових документів.

Щодо застосування санкції відповідно до абзацу третього статі 1 Указу № 436/95 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 1340/3510/18 (провадження № 11-1160апп19) дійшла до наступного висновку.

Шляхом прийняття Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то Указ №436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.

Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 02.04.2013 в провадженні № 2-77а13, та зазначила про незастосовність до спірних правовідносин положень абзацу третього статті 1 Указу № 436/95, та вважає за необхідне зазначити про неможливість їх застосування у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Колегія суддів по даній справі приходить до висновку, що відсутні підстави для відступу від зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, тому висновки суду першої інстанції про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення № від 22.10.2018 є правильними.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року у - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.01.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова