Справа № 380/7075/20
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 380/7075/20
Провадження № 2-а/448/4/21
У Х В А Л А

05.01.2021 року Мостиський районний суд Львівської області в особі судді Кічака Ю.В., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Мостиського районного суду Львівської області надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови. Дана справа передана на розгляд Мостиського районного суду Львівської області на підставі ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2020р. про передачу адміністративної справи на розгляд іншого адміністративного суду.

Ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2020р. прийнята судом після відкриття провадження у справі та мотивована тим, що позивач оскаржує постанову головного державного виконавця Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бідак О.Є. про накладення штрафу від 11.08.2020р. у виконавчому провадженні №52018356; вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання вимоги державного виконавця №9224 та накладено штраф у розмірі 850 грн. на підставі ст.188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення; положеннями ст.20 КАС України визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів та наведено виключний перелік справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам; відповідно до п. 1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; розгляд позовної заяви про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності належить до компетенції місцевого загального суду як адміністративного суду, визначеного з дотриманням правил територіальної юрисдикції; з матеріалів справи слідує, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Мостиського районного суду Львівської області.

Дана ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2020р. сторонами не оскаржувалася, відтак такі погодилися з таким судовим рішенням та мотивами його прийняття, в тому числі з тим, що дана справа є адміністративною справою з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та така належить до компетенції місцевого загального суду як адміністративного суду.

Ухвалою суду від 27.11.2020р. позовну заяву ОСОБА_1 до Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови залишено без руху (відповідно до ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України). Позовна заява залишена судом без руху з тих підстав, що предметом оскарження у даній справі є постанова головного державного виконавця Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бідак О.Є. про накладення штрафу від 11.08.2020р. у виконавчому провадженні №52018356; вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання вимоги державного виконавця 9224 та накладено штраф у розмірі 850 грн. на підставі ст.188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення; до суду з даним адміністративним позовом представник позивача звернувся 02.09.2020 року; у позовній заяві наявне покликання на те, що позивач отримав оскаржувану постанову 21.08.2020р., однак до матеріалів позовної заяви стороною позивача не додано жодного доказу на підтвердження факту отримання позивачем оскаржуваної постанови саме 21.08.2020р., що позбавляє можливості перевірити своєчасність звернення позивача із даним позовом до суду. Одночасно судом роз`яснено, якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк встановлений судом, позовну заяву буде залишено без розгляду (ч.3 ст.123, ч.15 ст.171 КАС України).

На виконання ухвали суду від 27.11.2020р. представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Билень Т.Я. скеровано на адресу суду заяву, у якій такий покликається на наступне: що 21.08.2020р. позивач ОСОБА_2 за допомогою програмного забезпечення Viber надіслав йому (адвокату ОСОБА_3 ) повідомлення про отримання оскаржуваної постанови, на підтвердження чого додав копію скріншоту повідомлення; того ж дня він (представник позивача) звертався за допомогою програмного забезпечення Viber до державного виконавця з проханням про надання роз`яснення щодо якої вимоги прийнято оскаржувану постанову; ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2020р. провадження у даній справі відкрито з покликанням на її відповідність вимогам статей 159-161 КАС України та така передана для розгляду до Мостиського районного суду Львівської області; при зверненні до суду сторона позивача керувалася нормами ч.2 ст.122 КАС України, якою встановлено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. Представник позивача просить визнати строк звернення до Львівського адміністративного суду із позовними вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу від 11.08.2020р. таким, що не пропущено та постановити ухвалу про відкриття провадження у даній справі.

Проаналізувавши матеріали вказаного позову та матеріали заяви, поданої стороною позивача на виконання ухвали суду від 27.11.2020р. про залишення позову без руху, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту перший статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 2 статті 44 КАС встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:

- забезпечувати юридичну визначеність та остаточність;

- захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів;

- запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.96 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Дотримання строків розгляду адміністративних справ - одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою з вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1, 2 ст.122 КАСУ передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у даній справі є постанова головного державного виконавця Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бідак О.Є. про накладення штрафу від 11.08.2020р. у виконавчому провадженні №52018356; вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання вимоги державного виконавця 9224 та накладено штраф у розмірі 850 грн. на підставі ст.188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто, дана справа є адміністративною справою з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а особливості провадження у справах даної категорії передбачені статтею 286 КАС України. Дана категорія справ належить до окремої категорії термінових адміністративних справ, правила розгляду яких визначено параграфом 2 Глави 11 Розділу ІІ КАС України.

Так, частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

З огляду на встановлений ст.120 КАС України порядок обчислення процесуальних строків, зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм КАС України, а також застосовується в інших процесуальних кодексах.

Згідно ч.5 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", на яку покликалася сторона позивача в позовній заяві в обґрунтування застосування строку на оскарження спірної постанови, є загальною нормою по відношенню до статей КАС України, якими передбачено відповідні строки звернення до суду (ст.286, ст.287 КАС України), адже ст.74 вказаного Закону застосовується до більш широкого кола відносин, які виникають при оскарженні рішень державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

У даному випадку суд враховує правові висновки щодо застосування норм права в частинні обчислення процесуальних строків, викладені в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №920/149/18 (провадження N 12-297гс18).

Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню десятиденний строк подання позовної заяви, встановлений ст.286 КАС України, який обчислюється у календарних днях, відповідно до положень ст.120 КАС України, а не строк «10 робочих днів, передбачений ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження»», про застосування якого зазначав представник позивача у позовній заяві чи «шестимісячний строк звернення до суду», передбачений ч.2 ст.122 КАС України, на який покликався представник позивача у письмовій заяві, поданій ним на виконання ухвали суду від 27.11.2020р.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була винесена 11.08.2020 року. До суду з даним адміністративним позовом представник позивача звернувся 02.09.2020 року.

У позовній заяві наявне покликання на те, що позивач отримав оскаржувану постанову 21.08.2020р. При цьому, до матеріалів позовної заяви стороною позивача не додано жодного доказу на підтвердження факту отримання позивачем оскаржуваної постанови саме 21.08.2020р. Натомість на виконання ухвали суду від 27.11.2020р. представником позивача додано скріншоти повідомлень за допомогою програмного забезпечення Viber, з яких слідує, що позивач ОСОБА_1 21.08.2020р. надіслав копію оскаржуваної постанови ймовірно своєму представнику адвокату Билень Т.Я., а також, що цього ж числа хтось надсилав повідомлення у «ВДВС Мостиська». Зазначені скріншоти, як вважає суд, не підтверджують того факту, що позивач ОСОБА_1 дізнався про оскаржувану постанову та отримав копію такої саме 21.08.2020р. Навпаки, з матеріалів справи, зокрема додатків, доданих представником Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) до заперечення на позов, слідує, що державний виконавець Бідак О.Є. скерувала постанову від 11.08.2020р. про накладення штрафу для відома та виконання ОСОБА_1 саме 11.08.2020р. та така була вручена йому ( ОСОБА_1 ) 14.08.2020р. (а.с.66-70), а не 21.08.2020р. як стверджує представник позивача.

Відтак, суд приходить до висновку, що стороною позивача у даному випадку пропущено строк звернення до суду, передбачений ст.286 КАС України.

Заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду - відсутня у матеріалах справи.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАСУ, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Процесуальний закон не дає визначення терміна "поважні причини". Між тим у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) зазначено таке: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим».

При вирішенні питання про поновлення строку суд виходить з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця обставина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №473/653/17.

Строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач начебто не знав про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач при зверненні до суду повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

Таким чином, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Вважаю за необхідне зазначити, що стороною позивача не надано належного достатнього обґрунтування причин, з яких вони не зверталися до суду з даним адміністративним позовом у строк, встановлений ст.286 КАС України; також ними не зазначається про вчинення будь-яких дій, без яких неможливо було звернення до суду у встановлений законом строк. Доказів на підтвердження неможливості звернення до суду у строк, встановлений ст.286 КАС України стороною позивача не надано, як і не надано доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій, пов`язаних з готуванням до звернення до суду, які вони вчиняли у вказаний період, що позбавляє суд можливості зробити висновок про добросовісність позивача в частині наміру дотриматись вимог процесуального закону.

Наведені стороною позивача обставини носять виключно суб`єктивний характер, не є непереборними та пов`язані з поведінкою сторони позивача у спірних правовідносинах.

Суд вважає, що у поданій заяві на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2020р. стороною позивача невірно визначено шестимісячний строк звернення до суду, який підлягає застосуванню у даному випадку; представником позивача не наведені жодні об`єктивні причини (обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій), внаслідок яких сторона позивача не змогла своєчасно реалізувати своє право на подання даного адміністративного позову до суду у строк, визначений ч.2 ст.286 КАС України; стороною позивача не додано належних доказів на підтвердження факту отримання позивачем оскаржуваної постанови у зазначений ними день, а навпаки зазначені недостовірні відомості щодо часу отримання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відтак суд вважає, що стороною позивача не усунуто недоліків позовної заяви в частині підтвердження своєчасності звернення позивача із даним позовом до суду.

Згідно ч.15 ст.171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з імперативними нормами, передбаченими п.п.7, 8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом, а також з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.120, 122, 123, 171, 240, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови залишити без розгляду.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

У відповідності до пп. 15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Ю.В.Кічак