Справа № 640/26339/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/259
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 січня 2021 року № 640/26339/19

За позовом ОСОБА_1

До Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

Про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті щомісячного довічного грошового утримання судді за період з 01.06.2016 року по 31.10.2018 року у розмірі 131829,93 грн.;

зобов`язання відповідача виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді за період з 01.06.2016 року по 31.10.2018 року у розмірі 131829,93 грн. з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою суду від 03.02.2020 р. відкрито провадження у справі та справу призначено її до розгляду в письмовому провадженні згідно ст. 263 КАС України.

03.04.2020 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 17.10.2016 року № , фактичне місце проживання в АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно матеріалів пенсійної справи, позивачу проведено перерахунок грошового утримання за періоди з 01.06.2016 по 31.10.2018 та з 01.01.2019 по 31.03.2019 роки. Кошти по перерахунку з 01.01.2016 по 31.10.2018 в розмірі 131829,93 грн. та з 01.01.2019 по 31.03.2019 в розмірі 35 744,42 грн. обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати.

Грошові кошти у розмірі суми 35 744,42 грн. позивачці виплачено, проте щомісячне довічне грошове утримання судді за період з 01.06.2016 по 31.10.2018 у розмірі суми 131 829,93 грн. не виплачено.

У вересні представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з адвокатським запитом про надання інформації щодо здійснення виплати перерахованого довічного грошове утримання судді за період з 01.06.2016 по 31.10.2018 у розмірі суми 131 829,93 грн.

02.10.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 215363/02 повідомила позивача про те, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає такі дії відповідача щодо не виплати коштів за період з 01.06.2016 по 31.10.2018 протиправними, посилаючись на порушення її прав та законних інтересів.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (Закон № 1706-VII).

Відповідно до ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення та на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

З наведених норм вбачається, що умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку за місцем перебування, що підтверджується довідкою, та наявність рахунку в установах ПАТ "Державний ощадний банк України".

Відповідно до п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 р., довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

У ході розгляду справи судом встановлено, що довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи видана 17.10.2016 року, чим підтверджується факт перебування позивача на обліку за місцем перебування.

Отже, суд приходить до висновку про наявність визначених законодавством умов, необхідних для призначення та продовження виплати пенсії позивачу як внутрішньо переміщеній особі.

П. 1 постанови КМУ №637 визначено, що припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Відповідно до п.12 Порядку № 365 соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Отже, належним доказом, який би підтверджував факт відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування відповідно до вимог Порядку №365 є акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї внутрішньо переміщеної особи.

Однак, копії такого акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивача відповідачем не надано, що свідчить про відсутність підстав для припинення виплати пенсії позивачу, передбачених Порядком №365.

Крім того, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України ч. 1 ст. 46 Конституції України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, які визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, зокрема: умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Отже, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами, а тому до застосування підлягають вимоги ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не постанови КМУ №637.

У ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-I визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду. Зокрема визначено, що виплата пенсії припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) - визнано неконституційним; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Цей перелік є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Жодних доказів на підтвердження наявності передбачених ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV підстав для припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді відповідачем не надано.

З огляду на що, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 припинено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. З точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

За змістом статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. До доходів віднесено, в тому числі, пенсії. Сума компенсації розраховується відповідно до статті 3 цього Закону з урахуванням індексу інфляції. Відповідно відповідачу під час розрахунку суми слід керуватися вимогами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", зокрема статтею 3 Закону.

З огляду на висновки суду, враховуючи наведену судову практику Верховного Суду в зразковій справі, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді за період з 01.06.2016 року по 31.10.2018 року та зобов`язання виплатити пенсію за цей період з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З врахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України рішення підлягає до негайного виконання в частині виплати за один місяць.

Щодо заявленої вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. суд зазначає наступне.

Ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Ч. 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача до суду надано копію Договору про надання правової допомоги № 6 від 12.08.2019 року, укладеного позивачем з адвокатом Маркицьким Андрієм Миколайовичем, згідно якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту юридичну (правову) допомогу у галузі адміністративного, цивільного, адміністративно- та цивільно-процесуального законодавства України, детальний опис робіт, відповідно до якого позивачу надані наступні послуги: підготовка адвокатського запиту (витрачено 20 годин) - 2000 грн.; підготовка позовної заяви (витрачено 50 годин) - 5000 грн.; у зв`язку з поверненням позовної заяви, підготовлено нову позовну заяву (витрачено 20 годин) - 2000 грн.; підготовлено відповідь на відзив ( витрачено 40 годин) - 4000 грн.; 2% від ціни позову - 2637 грн., загальна сума 15637 грн., враховуючи знижку - 637 грн. сума витрат на правничу допомогу становить - 15000,00 грн., а також надано квитанцію № 1/20 від 15.01.2020 року про оплату позивачем за надання правової допомоги 15 000,00 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві заперечило проти заявленої суми на правову допомогу, посилаючись на відсутність достатніх доказів на її підтвердження.

Проте, враховуючи те, що справа є незначної складності, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача у заявленому розмірі витрат на правову допомогу, а саме шляхом стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-263, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді за період з 01.06.2016 року по 31.10.2018 року у розмірі суми 131 829,93 грн.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код 42098368) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) щомісячне довічне грошове утримання судді за період з 01.06.2016 року по 31.10.2018 року у розмірі суми 131 829,93 грн. з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

4. Рішення в частині виплати пенсії за один місяць підлягає до негайного виконання.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Присудити до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 1318,30 грн. судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі суми 5000,00 грн.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 18.01.2021 р.