Справа № 520/3075/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 р. Справа № 520/3075/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.06.20 по справі № 520/3075/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Київського ВП ГУ НП в Харківський області № 104 від 10.02.2020 року що стосується застосування до заступника начальника відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУ НП в Харківський області майора поліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Київського ВП ГУ НП в Харківський області № 104 від 10.02.2020 року, що стосується застосування до заступника начальника відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУ НП в Харківський області майора поліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що за результатами службового розслідування до майора поліції ОСОБА_1 наказом начальника ГУНП в Харківській області від 10.02.2020 № 104 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення сурової догани. Встановлені порушення службової дисципліни, а саме невиконання функціональних обов`язків та абзацу 7 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України з боку заступника начальника ВКП Харківського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 щодо належного контролю за дотриманням службової дисципліни підлеглим особовим складом. Останній 20.01.2020 о 15.00 під час події за участі ОСОБА_2 не володів інформацією щодо місця перебування свого підлеглого у робочий час. Відповідно до п. 15 функціональних обов`язків заступника начальника ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_1 -несе персональну відповідальність щодо дотримання законності і дисципліни серед підлеглих. Наголошує, що Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., вказують на те, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного -нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). На підтвердження викладено посилається на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. №21-87а13. Зазначає, що вищезазначене не було враховано судом першої інстанції, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення у справі.

Відзиву на вказану апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що наказом Головного управління національної поліції в Харківській області від 10.07.2019 № 207 о/с позивач згідно з пунктом 2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщений на посаду заступника начальника відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Наказом відповідача від 10.02.2020 № 104 про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Київського ВП ГУНП в харківській області до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани на підставі внаслідок невиконання службових обов`язків та недотримання абз.7 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.2 наказу)

Підставою для винесення вказаного наказу зазначено надзвичайну подію за участі оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області підполковника ОСОБА_2 , що сталась 20.01.2020, неналежний контроль за дотримання службової дисципліни підлеглими та необізнаність щодо місця перебування ОСОБА_2 20.02.2020 о 15.00.

За даним фактом проведено службове розслідування, під час якого встановлено порушення з боку старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_2 вимог п.1 ч.1 ст.18, ч.2 ст.91 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1,3,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту національної поліції України, Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників підрозділів ГУНП в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818.

Також згідно матеріалів службового розслідування, копія якого міститься у матеріалах справи, зокрема встановлено, що позивач був опитаний в ході службового розслідування та пояснив, що ОСОБА_2 призначений до Київського ВП у грудні до виконання функціональних обов`язків після лікарняного приступив з 16.01.2020.

Матеріал ЄО від 11.01.2020 № 917 підполковник поліції ОСОБА_3 доручив для організації розгляду майору поліції ОСОБА_1 , який відповідно доручив розгляд матеріалу старшому оперуповноваженому ВКП Київського ВП в харківській області майору поліції ОСОБА_4

20.01.2020 на ранковій нараді працівників ВКП Київського ВП підполковник поліції ОСОБА_2 був присутній, у подальшому перебував у розташуванні відділу поліції до обідньої перерви. О 15.00 підполковник поліції ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_2 запитав коли він прибуде на робоче місце, на що останній відповів, що зайнятий та зателефонує пізніше. Цього ж дня підполковнику поліції ОСОБА_3 та майору поліції ОСОБА_1 стало відомо , що підполковника поліції ОСОБА_2 затримано працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві спільно з працівниками Харківського управління ДВБ НПУ.

Згідно затвердженого висновку про результати службового розслідування від 10.02.2020 (а.с.55-59) встановлено, що указана подія стала можливою внаслідок невиконання функціональних обов`язків та абз.7 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту національної поліції України з боку заступника начальника ВКП Київського ВП ГУНП в харківській області майора поліції ОСОБА_1 щодо належного контролю дотримання службової дисципліни підлеглим особовим складом. Останній 20.01.2020 о 15.00 під час події за участі ОСОБА_2 не володів інформацією щодо місця перебування свого підлеглого у робочий час.

Вищевказані висновки покладені в основу рішення начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області про застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді суворої догани від 10.02.2020 № 104 (п.2).

Скасовуючи пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Київського ВП ГУ НП в Харківський області № 104 від 10.02.2020 року, що стосується застосування до заступника начальника відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУ НП в Харківський області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення службового розслідування відповідачем не доведено проявів протиправної бездіяльності позивача щодо виконання своїх службових обов`язків, а висновки перевірки базуються на суб`єктивних припущеннях уповноважених осіб відповідача.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з пунктом 1 та пунктом 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, а також професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут, Статут).

Статтею 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських. Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю. Керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником. Під час виконання службових обов`язків поліцейський підпорядковується лише своєму безпосередньому та прямому керівникові. Забороняється втручання в службову діяльність поліцейських особами, які не є їхніми прямими керівниками, крім випадків, визначених Конституцією та законами України. У разі спільного виконання службових обов`язків поліцейськими, які не підпорядковані один одному по службі, старшим вважається поліцейський, визначений безпосереднім керівником або який займає вищу посаду. Якщо поліцейські займають рівні посади, старший визначається за спеціальним званням.

У відповідності до норми п. 7 ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної полії України, керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний: контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу зі зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень.

При цьому, п. 15,18 функціональних обов`язків заступника начальника ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області, затверджених начальником Київського ВП ГУНП в Харківській області 16.09.2019 позивач несе персональну відповідальність щодо дотримання законності і дисципліни серед підлеглих; проводить індивідуальну виховну роботу з підлеглими, систематично планує і веде облік , зокрема із співробітниками, які схильні та допускають порушення дисципліни.

Згідно з Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, ствердженого Наказом МВС від 07.11.2018 року №893 (далі - Порядок) проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: - наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; - наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; - ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; - відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - вид і розмір заподіяної шкоди; - причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Письмові клопотання поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, про отримання і долучення до матеріалів службового розслідування документів, отримання додаткових пояснень від інших осіб подаються голові або членам дисциплінарної комісії в межах строку проведення службового розслідування.

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: - надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; - подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; - ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбаченим Кримінальним процесуальним кодексом України, Законом України "Про захист персональних даних", Законом України "Про державну таємницю" та іншими законами; - подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; - користуватися правничою допомогою.

Долученими до матеріалів справи документами, в тому числі листом ГУНП в Харківській області Київський ВП від 24.02.2020 № 103аз/119/61/01-2020 (а.с.30-31) підтверджено, що службові розслідування у відношенні позивача за фактом невиконання останнім обов`язків керівника щодо підлеглих, які визначені ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, не призначалися.

Суд зауважує, що матеріали службового розслідування, проведеного на підставі наказу від 21.01.2020 № 146 містять тільки пояснення позивача стосовно подій, які відбулися 20.01.2020 за участі ОСОБА_2 та перебування останнього на робочому місці (а.с.65), тоді як питання проведення індивідуальної виховної роботи з підлеглими (проведення співбесід, роз`яснювальної роботи тощо), рівень дисципліни працівників ВП, наявність/відсутність будь-яких порушень дисципліни та законності, відсутності/наявність будь-яких надзвичайних подій за участю підлеглих під час проведення службового розслідування не досліджувалися та в матеріалах службового розслідування відсутні.

За таки підстав, під час проведення службового розслідування відповідачем не доведено проявів протиправної бездіяльності позивача щодо виконання своїх службових обов`язків, а висновки перевірки базуються на суб`єктивних припущеннях уповноважених осіб відповідача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що у даній справі відповідачем не доведено належними і допустимими доказами обґрунтованості висновків службового розслідування щодо позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача не відповідає критерію обґрунтованості ( пункт3 частина 2 статі 2 КАС України).

Твердження відповідача про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

В обґрунтування таких доводів відповідач посилається на постанову Верховного Суду України від 21.05.2013 №21-87а13 згідно якої суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із визначених у частині 2 статі 2 КАС України критерію може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідного акта, якщо така діяльність порушує права та інтереси позивача.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача слід виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Київського ВП ГУ НП в Харківський області № 104 від 10.02.2020 року, що стосується застосування до заступника начальника відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУ НП в Харківський області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани є протиправним та належить до скасування.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Верховного суду від 21.05.2013 р. по справі № 21-87а13 є помилковими.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 по справі № 520/3075/2020 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов