Справа № 460/6929/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/6929/20 пров. № А/857/15083/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції Недашківська К.М.,

час ухвалення рішення 23.10.2020 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 23.10.2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання до вчинення дій.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у січні 2020 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з військовою службою. У травні 2020 року йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи. Таким чином, пенсія як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, була припинена. Не погоджується з такими діями відповідача, і вважає, що при наявності права на різні види пенсій, йому повинна була бути призначена пенсія як військовослужбовцю за його заявою.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня неявка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Позивач з 26 лютого 2020 року перебував на обліку в Головному управлінні пенсійного фону України в рівненській області та отримував пенсію по інвалідності, що призначена за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплату пенсії припинено 30.06.2020.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону, обумовлений статтями 1-2.

Зокрема визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби:

а)особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;

б)особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в)особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу PCP, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г)особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д)громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е)особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;

ж)державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах на будь-яких посадах.

Умови призначення пенсій по інвалідності визначені статтями 18-20 Закону. Зокрема передбачено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико- соціальними експертними комісіями, які діють па підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.

Залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а)особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

б)інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 11 січня 2020 року Рівненською обласною МСЕК №2 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності по онкозахворюванню з 08.01.2020, причина інвалідності захворювання пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ (а.с.11).

З 26.02.2020 року позивачу призначена пенсія по інвалідності, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ 28 травня 2020 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 27.05.2020. Причина інвалідності «онкозахворювання, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи». Інвалідність встановлена на строк до 01.06.2023 (а.с.12).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що після встановлення позивачу інвалідності 2 групи внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, у нього виникло право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, при цьому позивач втратив право на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки причина інвалідності не пов`язана з проходженням військової служби.

Твердження позивача про право на призначення пенсії за його вибором на підставі поданої заяви суд оцінює критично, оскільки дане право, регламентоване статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначає принцип вибору пенсії за умови наявності права на різні види пенсії.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що в даному випадку, у ОСОБА_1 відсутнє право на пенсію по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з встановленням іншої причини інвалідності, яка пов`язана з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Таким чином, причина інвалідності визначається виключно медико-соціальними експертними комісіями, а пенсійний орган діє на підставі лише тих документів, які надійшли до такого органу.

Враховуючи вищенаведене, вірними є висновки суду першої інстанції, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області були відсутні правові підстави щодо поновлення виплати позивачу пенсії по інвалідності, що пов`язана з проходженням служби відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки факт наявності у позивача порушеного права саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області в межах заявлених позовних вимог не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов не підлягає до задоволення.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 460/6929/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 13 січня 2021 року.