Справа № 636/1708/20
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мороко А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 р. Справа № 636/1708/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020, м. Харків по справі № 636/1708/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій (бездіяльності) неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , в якому просила:

- визнати дії (бездіяльність) управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області щодо відмови в призначенні пенсії неправомірними;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області призначити їй пенсію за вислугу років.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов задоволено.

Скасовано рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 302 від 27.01.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 16.08.2019 ОСОБА_1 звернулась до Чугуївського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії, за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівник охорони здоров`я.

Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2717/03.18-20 від 15.10.2019 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Також, у вказаному рішенні зазначено, що наявний спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугою років працівникам охорони здоров`я складає 18 років 5 місяців 18 днів.

22.01.2020 ОСОБА_1 повторно звернулась до Чугуївського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням № 302 від 27.01.2020 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років як працівнику сфери охорони здоров`я у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. В даному рішенні вказано, що наявний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років працівника охорони здоров`я склав 24 роки 9 місяців 14 днів. До стажу роботи за вислугу років зараховано наступні періоди роботи: 31.03.1987 - 22.02.1988 - медична сестра палатна терапевтичного відділення Славутської Центральної районної лікарні (2 роки 5 місяців 27 днів); 26.02.1988 - 10.07.1990 - медична сестра Кам`яно- Ярузької середньої школи (2 роки 4 місяці 15 днів); 11.07.1990 - 02.05.1991 - лаборант Кам`яно- Ярузької амбулаторії (9 місяців 22 дні); 03.05.1991 - 06.07.1999 - медична сестра профілакторію колгоспу ім. Кірова (08 років 02 місяці 04 дні); 13.09.2001 - 02.01.2002 - медична сестра пологово-гінекологічного відділення Чугуївської центральної районної лікарні (3 місяці 20 днів); 09.07.2005 - 19.02.2007 - медична сестра палатна відділення з порушенням кровообігу мозку Харківської міської клінічної багатопрофільної лікарні №25 (01 рік 7 місяців 29 днів); 02.03.2007 - 10.10.2017 - медична сестра палати інтенсивної терапії відділення з порушенням кровообігу мозку Харківської міської клінічної багатопрофільної лікарні № 25 (10 років 8 місяців). Не зараховано до спеціального стажу наступні періоди роботи: 07.07.1999 - 01.04.2000 - медична сестра профілакторію в КСП ім. Кірова (8 місяців 25 днів); 02.04.2000 - 09.09.2001 - медична сестра в СТОВ "Колос-2000" (1 рік 5 місяців 8 днів); 04.01.2002 -31.12.2003 - медична сестра в СТОВ "Колос -2000" ( 1 рік 11 місяців 28 днів), оскільки ОСОБА_1 не надано уточнюючі довідки про акредитацію зазначених установ.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував періоди роботи позивача до спеціального стажу, а тому прийшов висновку про задоволення позовних вимог.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду, з таких мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).

Відповідно до абз. 1, 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним вище особам пенсії призначають за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого в Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) (у редакції від 09.12.2012 у зв`язку з прийняттям рішення КСУ від № 1-р/2020 від 23.01.2020) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - Перелік № 909).

Згідно із розділом 2 Переліку № 909 (в редакції, чинній на час роботи позивача у профілакторії з 1993 до 2000 рік) до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Пунктом 2 примітки до Переліку № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно із п. 3 примітки до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Отже, із наведених вище норм Закону 1788-ХІІ та Переліку слідує, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, зокрема, лікарі та середній медичний персонал, які працювали, зокрема, у лікарняних закладах, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Статтею 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 № 2801-ХІІ (далі - Закон № 2801-ХІІ) визначено, що заклад охорони здоров`я - підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Закон № 2801-ХІІ не містить поняття лікарняний заклад, а надає визначення закладу охорони здоров`я, що, у розумінні норм Закону № 2801-ХІІ є загальним визначенням всіх закладів, які надають медичні послуги, наведених у Переліку № 909.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що Закон № 2801-ХІІ не ставить віднесення медичних закладів до закладів охорони здоров`я у залежність від визначення форми їх власності, як і Перелік № 909 не ставить право на зарахування стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, у залежність від форми власності закладу охорони здоров`я, визначеного цим Переліком.

При цьому, управління не заперечує той факт, що з 07.07.1999 по 01.04.2000 - ОСОБА_1 працювала медичною сестрою профілакторії в КСП ім. Кірова та з 02.04.2000 по 09.09.2001 - медичною сестра в СТОВ "Колос-2000"; з 04.01.2002 по 31.12.2003 - медичною сестрою в СТОВ "Колос -2000", тобто належала до середнього медичного персоналу, характер виконуваних робіт якої на зазначеній посаді віднесений до тих посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, відсутність у Переліку № 909 профілакторію та сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю не заперечує характер виконуваної позивачем роботи на посаді медичної сестри, тобто, виконання таких робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до спеціального стажу роботу, що надає право на пенсію за вислугу років.

Окрім того, право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а, насамперед, з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал.

Отже, позбавлення позивача права на пенсію з причин відсутності місця її роботи у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а є таким, що порушує права позивача на соціальний захист і нівелює принцип законних сподівань.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 вказано наступні періоди роботи: 07.07.1999 - 01.04.2000 - медична сестра профілакторію в КСП ім. Кірова; 02.04.2000 - 09.09.2001 - медична сестра в СТОВ "Колос-2000"; 04.01.2002 -01.07.2004 - медична сестра в СТОВ "Колос -2000".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно не зарахував вказані періоди роботи позивача до спеціального стажу.

Окрім того, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції по вихід за межі позовних вимог та про скасування рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 302 від 27.01.2020.

Стосовно визнання дій (бездіяльності) управління щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 неправомірними, колегія суддів зазначає, що скасування вказаного вище рішення охоплює дану позовну вимогу, а тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в її задоволенні.

Також, з метою захисту прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та про задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 по справі № 636/1708/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов