Справа № 320/13807/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 січня 2021 року м. Київ № 320/13807/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області , Начальника служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області Ігнатенка Г.І. , Начальника служби у справах дітей Яготинської міської ради Київської області Балима М.В. про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області , Начальника служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області Ігнатенка Г.І. , Начальника служби у справах дітей Яготинської міської ради Київської області Балима М.В. про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду, зокрема, заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку.

До Київського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом разом з доданими до неї документами.

Вирішуючи питання щодо приведення позивачем позовної заяви у відповідність до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд в ухвалі від 24.12.2020 у тому числі вказав, що позов подано позивачем після закінчення строків, встановлених законом.

Так, предметом даного адміністративного позову є дії відповідачів щодо підготовки документів, складання та подання в червні 2017 року позовної заяви до суду про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Водночас з наведеною вище позовною заявою ОСОБА_1 звернулась до суду лише 22.12.2020, тобто з порушенням строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин суд наголосив, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені позивачем шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку. При цьому суд зазначив, що посилання позивача, як на поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом на постанову Верховного Суду від 16.11.2020 про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав, не приймаються судом до уваги, оскільки розгляд цивільної справи в суді касаційної інстанції не може розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до адміністративного суду, адже є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають особі вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Водночас зі змісту поданої заяви вбачається, що позивач знову посилається на постанову Верховного Суду від 16.11.2020 про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав.

При вирішенні питання щодо визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17.07.2018 №К/9901/37256/18 (№522/7721/17), від 05.06.2018 №К/9901/17610/18 (№522/6205/17), від №К/9901/7111/19 (№804/4217/18).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справі "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Так, рішення Яготинського районного суду Київської області від 17.05.2018 року, яким позивача позбавлено батьківських прав за поданням органу опіки та піклування Барищівської районної державної адміністрації Київської області, скасовано 18.12.2018 року постановою Київського апеляційного суду та в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 18.12.2018 року. Отже, з 18.12.2018 року позивач достеменно знала, що подання та висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав складено відповідачами протиправно та з порушеннями вимог законодавства. Проте, з даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду лише у грудні 2020 року.

Як вже зазначалось судом вище, позивачем подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку, в якій зазначено, що оскільки тривалий час відбувався процес розгляду цивільної справи №355/739/17 про позбавлення її батьківських прав, то ця обставина унеможливлювала можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк.

Разом з тим вказані вище доводи не приймаються судом до уваги, оскільки незнання вимог чинного законодавства, байдужість або небажання дізнатися не можуть розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, так як є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають йому вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів неможливості звернутись до суду за захистом порушеного права у строк, визначений чинним законодавством України, позивачем суду не надано.

Суд наголошує, що інститут строків в адміністративному процесі покликаний дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин та сприяти досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулювати учасників адміністративного процесу добросовісно користуватися своїми правами та виконувати обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали їй звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду (два роки), суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає поверненню.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до приписів частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області, Начальника служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області Ігнатенка Г.І., Начальника служби у справах дітей Яготинської міської ради Київської області Балима М.В. про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди, - повернути позивачу.

2. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.