Справа № 520/15477/2020
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 січня 2021 р. Справа №520/15477/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під., 2 пов., майдан Свободи, 5,м.Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення відділу з питань перерахунку пенсії №28 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №10567 від 30.09.2020 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.08.2017;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву №5664 від 31.08.2017 року, подану ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах роботи за Списком №1, з зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи: з 22.09.1994 по 26.12.1996; з 27.12.1996 по 09.01.1997; з 10.01.1997 по 31.12.1998; з 01.05.2001 по 31.10.2001; з 01.12.2001 по 24.12.2001; з 25.12.2001 по 01.01.2002, з 02.01.2002 по 26.01.2009; з 01.01.2004 по 31.12.2004; з 01.01.2005 по 31.12.2005; з 07.01.2009 по 01.02.2009; з 01.11.2015 по 13.01.2016, здійснити перерахунок пенсії із врахуванням зарахованого пільгового стажу та виплатити заборгованість з дати призначення пенсії, тобто з 31.08.2017, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсійних виплат у зв`язку з порушенням строків.

В обґрунтування позову зазначено, що при призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах не зараховано спірні періоди до пільгового стажу, у зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, однак йому безпідставно відмовлено в перерахунку пенсії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, в якому просить суд відмовити у задоволені позову у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (Список №1) Київським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України м. Харкова з 31.08.2017 ОСОБА_1 враховано стаж за Списком № 1 на підставі наданих документів та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пенсію призначено при загальному (повному стажі 34 роки 9 місяців 7 днів (в тому числі за списком № 1- 13 років). Відповідачем зазначено, що скасування рішення № 10567 відділу з питань перерахунків пенсій № 28 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.09.2020, яке прийняте за наслідками розгляду заяви від 28.09.2020, не скасовує протокол про призначення пенсії ОСОБА_1 № 5664 від 20.11.2017 та унеможливлює повторний розгляд заяви про призначення пенсії № 5664 від з 1.08.2017 оскільки внаслідок розгляду заяви позивачу вже призначено пенсію з 31.08.2017.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, управління) та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (список №1), призначену з 31.08.2017 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до її заяви.

28.09.2020 позивач звернулася до управління із заявою про перерахунок пенсії з дати призначення (31.08.2017).

Рішенням №10567 відділу з питань перерахунків пенсій № 28 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.09.2020 було відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з дати призначення.

Із вказаного рішення судом встановлено періоди роботи, які зараховано до пільгового стажу за Списком № 1, а саме:

з 01.01.1999 по 30.04.2001 та з 01.11.2001 по 30.11.2001 за період роботи у шахті «Шахтарська» шахтоуправління «Шахтарськвугілля». Довідка про підтвердження пільгового стажу роботи за цей період не надавалась, тому при зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком № 1 врахована інформація за даними, наявними у системі персоніфікованого обліку;

з 02.01.2002 по 31.12.2003 та з 01.01.2006 по 06.01.2009 за період роботи на шахті «Чайкіно» ДП «Макіїввугілля» згідно довідок № 360, № 361, № 362 від 20.08.2014 наданих відокремленим підрозділом шахти «Чайкіно» ДП «Макіїввугілля», наказів про результати атестації робочих місць;

з 02.02.2009 по 31.10.2014, за період роботи на шахті «Калинівська-східна» згідно довідок № 367, № 368, № 369 від 31.10.2014, наданих відокремленим підрозділом «Шахта «Калинівська-східна»» та наказів про результати атестації робочих місць.

Із вказаного вище рішення судом встановлено періоди роботи, які не зараховано до пільгового стажу, а саме:

з 22.09.1994 по 26.12.1996 у шахтоуправлінні 1 Травня - зараховано до загального стажу, оскільки довідка про підтвердження пільгового стажу роботи позивачем не надавалась;

з 27.12.1996 по 09.01.1997 та з 25.12.2001 по 01.01.2002 період здійснення догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку (зараховано до загального стажу);

з 01.05.2001 по 31.10.2001 та 01.01.2004 по 31.12.2004, за який не підтверджено сплату внесків до Пенсійного фонду України за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку;

з 01.01.2005 по 31.12.2005, оскільки за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку зазначено, як роботу згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (робота за Списком № 2), яку зараховано до загального трудового стажу;

з 07.01.2009 по 01.02.2009, оскільки в довідці № 361 від 20.08.2014, наданої відокремленим підрозділом шахти «Чайкіно» ДП «Макіїввугілля», зазначено у січні 2009 року тільки 6 підземних виходів (зараховано до загального трудового стажу).

На даний час пенсію ОСОБА_1 обчислено при загальному (повному) стажі 36 років 10 місяців 7 днів.

Не погоджуючись із вказаним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Статтею 114 Закону № 1058-ІV закріплено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-ІV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік. встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України : № 202 від 31.03.1994 "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років", займані позивачем з 29.07.1991 посади відносяться до списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних гірничих роботах, пов`язаних з видобутком вугілля.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом №383 від 18 листопада 2005 року Міністерства праці та соціальної політики України при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до п.20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників; у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці, при цьому за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання, підтвердження трудового стажу може здійснюватися органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Як встановлено в ході розгляду справи, трудова книжка позивача містить в собі записи - відомості щодо характеру роботи позивача.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового (підземного) стажу позивача періоду роботи з 22.09.1994 по 26.12.1996, суд зазначає наступне.

Судом з копії трудової книжки позивача встановлено, що з 22.09.1994 по 26.12.1996 позивача прийнято дільничним маркшейдером в шахтоуправлінні 1-го Травня.

Судом вище встановлено, що вказаний період не зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача у зв`язку з ненаданням позивачем довідки про підтвердження пільгового стажу позивача.

Суд зазначає, що позивачем до позовної заяви додано копію наказу виробничого об`єднання "Шахатарськвуголь" шахтоуправління ім. 1 Травня від 25.10.1995 №480, відповідно до якого підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 виробництв, професій, посад та показників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 працівників вказаному у додатку №1.

Згідно з додатком №1 посада позивача - дільничний маркшейдер, є посадою пов`язаною з підземними роботами та зайнятою на підземних роботах 50% та більше робочого часу у році.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на врахування вказаного періоду до пільгового та, як наслідок, на отримання пенсії з урахуванням вказаного періоду.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового (підземного) стажу позивача період роботи з 27.12.1996 по 09.01.1997 та з 25.12.2001 по 01.01.2002, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 181 КЗпП України, що регулює порядок надання відпустки для догляду за дитиною і зарахування її до стажу роботи, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Суд зазначає, що до матеріалів справи не надано ані заяв позивача про надання відпусток для догляду за дитиною, ані наказів (розпоряджень) власників або уповноваженого ним органу про надання таких відпусток з 27.12.1996 по 09.01.1997 та з 25.12.2001 по 01.01.2002.

Водночас, судом з копії трудової книжки позивача встановлено, що 27.12.1996 позивача звільнено відповідно до ст. 36 п. 5 КЗпП України (запис №15). При цьому, відповідно до наступного запису трудової книжки позивача 10.01.1997 прийнято дільничним маркшейдером в шахті "Шахтарська" в/о "Шахтарськвуголь" (запис №16).

Відповідно до копії трудової книжки позивача встановлено, що 24.12.2001 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (запис №17). При цьому, відповідно до наступного запису трудової книжки позивача 02.01.2002 прийнято дільничним маркшейдером тимчасово та 01.04.2002 переведено дільничним маркшейдером постійно у ДВАТ "Шахта "Чайкіно" ДП ДХК "Макіїввугілля" (записи № 18, № 19).

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позивачу з 27.12.1996 по 09.01.1997 та з 25.12.2001 по 01.01.2002 не надавалась відпустка по догляду за дитиною, у зв`язку з чим факт перебування позивача у трудових відносинах з вказаними вище підприємствами судом не встановлено, оскільки ОСОБА_1 було звільнено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно не зарахував вказані періоди до пільгового стажу позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового (підземного) стажу позивача період роботи з 10.01.1997 по 31.12.1998, суд зазначає наступне.

Судом вище встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивача 10.01.1997 прийнято дільничним маркшейдером в шахті "Шахтарська" в/о "Шахтарськвуголь" (запис №16), 24.12.2001 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (запис №17).

Судом вище встановлено, що період з 10.01.1997 по 31.12.1998 не зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача, у зв`язку з ненаданням позивачем довідки про підтвердження пільгового стажу позивача.

Водночас в оскаржуваному рішенні відповідачем вказано, що період роботи з 01.01.1999 по 30.04.2001 зараховано до пільгового стажу позивача. Довідка про підтвердження пільгового стажу роботи за цей період не надавалась, тому при зарахуванні до пільгового стажу роботи за списком № 1 врахована інформація за даними, наявними у системі персоніфікованого обліку.

Судом з копії трудової книжки позивача встановлено, що інші записи відносно переведення позивача на інші посади чи в інші підприємства за період з 10.01.1997 по 24.12.2001 відсутні.

Таким чином, логічним буде висновок, що за період роботи з 10.01.1997 по 24.12.2001, що охоплює період з 01.01.1999 по 30.04.2001, істотні зміни умов праці позивача не змінились.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача період роботи дільничним маркшейдером в шахті "Шахтарська" в/о "Шахтарськвуголь" з 01.01.1999 по 30.04.2001, суд приходить до висновку, що позивач має право на зарахування періоду роботи з 10.01.1997 по 31.12.1998 до пільгового стажу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

До аналогічних висновків суд приходить щодо не зарахованого відповідачем стажу за періоди роботи позивача з 01.05.2001 по 31.10.2001 та з 01.12.2001 по 24.12.2001.

Щодо позовних вимог стосовно зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 02.01.2002 по 26.01.2009 до пільгового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Судом з копії трудової книжки позивача встановлено, що 02.01.2002 прийнято дільничним маркшейдером тимчасово та 01.04.2002 переведено дільничним маркшейдером постійно у ДВАТ "Шахта "Чайкіно" ДП ДХК "Макіїввугілля" (записи № 18, № 19).

20 грудня 2004 року позивача переведено на посаду геолога підземного, з якої її звільнено 26.01.2009 на підставі ст. 38 КЗпП України.

Судом з оскаржуваного рішення встановлено, що відповідачем зараховано періоди роботи позивача з 02.01.2002 по 31.12.2003 та з 01.01.2006 по 06.01.2009 за період роботи на шахті "Чайкіно" ДП "Макіїввугілля" згідно довідок № № 360, 361, 362 від 20.08.2014, наданих відокремленим підрозділом шахти "Чайкіно" ДП "Макіїввугілля", наказів про результати атестації робочих місць. Вказана обставина також зазначена відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Із зазначеного слідує, що періоди роботи позивача з 02.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2006 по 06.01.2009 відповідачем зараховані до пільгового стажу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача в цій частині є не порушеним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо незарахування відповідачем періодів роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 07.01.2009 по 26.01.2009 до пільгового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Судом з оскаржуваного рішення встановлено, що період з 01.01.2004 по 31.12.2004 не зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки не підтверджено сплату внесків до Пенсійного фонду України за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку; період з 01.01.2005 по 31.12.2005, оскільки за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку зазначено як роботу згідно пункту "б" статті 13 "Про пенсійне забезпечення", що є роботою за списком 2, який зараховано до загального трудового стажу; період з 07.01.2009 по 26.01.2009, оскільки в довідці № 361 від 20.08.2014, наданої відокремленим підрозділом шахти "Чайкіно" ДП "Макіїввугілля" зазначено у січні 2009 року тільки 6 підземних виходів, який зараховано до загального трудового стажу.

Згідно із статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі Документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).

Суд зазначає, що позивачем не надано будь-яких пояснень чи доказів на спростування відсутності сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Водночас відповідачем долучено до матеріалів справи індивідуальні відомості про застраховану особу, ОСОБА_1 , відповідно до яких протягом 2004 року за позивача не сплачено страхові внески.

Таким чином, враховуючи ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд приходить до висновку, що період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 до пільгового стажу позивача правомірно не зараховано, оскільки не сплачено відповідні страхові внески, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 01.01.2005 по 31.12.2005 до загального страхового стажу позивача, оскільки за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку зазначено як роботу згідно пункту "б" статті 13 "Про пенсійне забезпечення", що є роботою за списком 2, суд зазначає, що позивачем до позовної заяви надано копію наказу № 1197 від 29.08.2012 про результати атестації робочих місць за умовами праці на підземних роботах з переліком посад, що віднесені до Списку №1 та дають право на пільгову пенсію, в якому зазначені посади позивача "геолог" та "дільничий маркшейдер". Доказів протилежного до суду не надано.

Таким чином, відповідачем протиправно зараховано вказаний період роботи до загального страхового стажу, оскільки матеріалами справи підтверджено, що вказані посади віднесені до Списку №1 та дають право на пільгову пенсію, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 07.01.2009 по 26.01.2009 до загального страхового стажу позивача, оскількив довідці № 361 від 20.08.2014, наданої відокремленим підрозділом шахти "Чайкіно" ДП "Макіїввугілля" зазначено у січні 2009 року тільки 6 підземних виходів, суд зазначає, що враховуючи той факт, що позивач не змінювала посаду, яку віднесено до пільгової за Списком №1, період роботи якої з 01.01.2006 по 06.01.2009 зараховано відповідачем до пільгового стажу, суд вважає, що період роботи позивача з 07.01.2009 по 26.01.2009 має бути зарахований в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку про неправомірність таких дій відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо незарахування відповідачем періоду роботи з 01.11.2015 по 13.01.2016 до пільгового стажу позивача, суд зазначає наступе.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача ОСОБА_1 15.02.2012 переведена дільничим маркшейдером, пов`язаним з підземними роботами у ВП "Шахта "Калинівська-Східна" Державного підприємства "Макіїввугілля"(запис № 25). 13 січня 2016 року позивача звільнено по переведенню у "Шахта Чайкіно" (запис №27).

Судом встановлено, що пенсійний орган при призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах незарахував період роботи з 01.11.2015 по 13.01.2016 до пільгового стажу позивача. При цьому ані в оскаржуваному рішенні, ані у відзиві на позовну заяву не зазначив підстав такого незарахування. Жодних доказів на правомірність вказаних дій відповідачем також не надано.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено право позивача на зарахування періоду роботи з 01.11.2015 по 13.01.2016 до пільгового стажу позивача, суд приходить до висновку про задоволення вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність рішення відділу з питань перерахунку пенсії №28 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №10567 від 30.09.2020 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.08.2017 та, як наслідок, про необхідність його скасування.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву №5664 від 31.08.2017 року, подану ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах роботи за Списком №1, з зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи, суд зазначає, що скасування рішення № 10567 відділу з питань перерахунків пенсій № 28 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.09.2020, яке прийняте за наслідками розгляду заяви від 28.09.2020, не скасовує протокол про призначення пенсії ОСОБА_1 № 5664 від 20.11.2017 та унеможливлює повторний розгляд заяви про призначення пенсії № 5664 від з 31.08.2017 оскільки внаслідок розгляду заяви позивачу вже призначено пенсію з 31.08.2017, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що зобов`язання Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи: з 22.09.1994 по 26.12.1996; з 10.01.1997 по 31.12.1998; з 01.05.2001 по 31.10.2001; з 01.12.2001 по 24.12.2001; з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 07.01.2009 по 26.01.2009; з 01.11.2015 по 13.01.2016 та здійснити перерахунок пенсії із врахуванням зарахованого пільгового стажу з дати призначення, а саме з 31.08.2017 та виплатити заборгованість з 31.08.2017 є належним способом відновлення порушеного права позивача, а також слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах з огляду на наступне.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи: з 22.09.1994 по 26.12.1996; з 10.01.1997 по 31.12.1998; з 01.05.2001 по 31.10.2001; з 01.12.2001 по 24.12.2001; з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 07.01.2009 по 26.01.2009; з 01.11.2015 по 13.01.2016 та здійснити перерахунок пенсії із врахуванням зарахованого пільгового стажу з дати призначення, а саме з 31.08.2017 та виплатити заборгованість з 31.08.2017 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Також суд керується приписами ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом якої у разі визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Стосовно позовної вимоги про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, суд зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок), № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 195, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а.

Враховуючи вкладене, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під., 2 пов., майдан Свободи, 5, м.Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення відділу з питань перерахунку пенсії №28 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №10567 від 30.09.2020 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.08.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під., 2 пов., майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022, )зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи: з 22.09.1994 по 26.12.1996; з 10.01.1997 по 31.12.1998; з 01.05.2001 по 31.10.2001; з 01.12.2001 по 24.12.2001; з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 07.01.2009 по 26.01.2009; з 01.11.2015 по 13.01.2016 та здійснити перерахунок пенсії із врахуванням зарахованого пільгового стажу з дати призначення, а саме з 31.08.2017 та виплатити заборгованість з 31.08.2017.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під., 2 пов., майдан Свободи, 5, м.Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 13 січня 2021 року.

Суддя О.Г. Котеньов