Справа № 642/5585/20
Суддя: Бородіна О. В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"14" січня 2021 р.
Справа №-642/5585/20
Провадження №-2-а/642/4/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Бородіної О.В., за участю секретаря Добронос Д.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Клочана Дмитра Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом в якому просив: скасувати по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 337520 від 17.10.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень, складену інспектором патрульної поліції роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Клочан Дмитром Михайловичем.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.10.2020 року постановою ДП18 № 337520 від 17.10.2020 року його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КупАП, а саме водій керував не маючи при собі посвідчення водія, тобто порушив вимоги п. 2.1. ПДР, та накладено штраф в розмірі 425 грн. При цьому він пред`явив інспектору патрульної поліції цифрове посвідчення водія у застосунку «Дія» на своєму смартфоні, також надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на бланку. Але патрульні поліцейські вимагали саме пластикову або паперову форму посвідчення водія.

Позивач з даною постановою не згоден, оскільки вважає, що вона є незаконною та необгрунтованою, оскільки постанова винесена без достатніх правових підстав та з грубим порушенням вимог КУпАП, без належних доказів факту правопорушення, вважає жодних правил дорожнього руху він не порушував.

Відповідачем на адресу суду надано відзив на позов, його позиція обґрунтовувалась тим, що позивач після зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського не надав посвідчення водія, чим порушив вимоги п.2.4 ПДР, а тому постанова серії ДП18 № 337520 про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП винесена правомірно.

Так, 17.10.2020 о 01 год.05 хв., на а/д Київ-Харків-Довжанський, 305км. позивач керував транспортним засобом Mersedes-Benz Vito , номерний знак НОМЕР_1 не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху. Пунктом 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: Посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

Відповідно до п, 2,4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідальність за дане порушення передбачена ч. 1. ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників І наземних транспортних засобів.

Тож враховуючи вищенаведені норми законодавства інспектор притягнув правопорушника до відповідальності за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та наклав стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Щодо посилань позивача на пред`явлення посвідчення водія в додатку ДІЯ, то відповідач зазначив наступне.

Відповідно до п. 6 Порядку застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу затвердженого постановою КМУ №956 від 23.10.2019 року Е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу або особою, яка є належним користувачем транспортного засобу і відомості про яку внесені до Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, на смартфоні без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.

Відповідно до закону України про «Національну поліцію» поліція формує бази даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України, а також іншими базами даних Міністерства внутрішніх справ України та здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно- аналітичну роботу

Позивач ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу Mersedes-Benz Vito , номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до баз даних НАІС Єдиного Державного реєстру МВС транспортний засіб Mersedes-Benz Vito , номерний знак НОМЕР_1 , належить гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, відповідно до витягу з бази даних НАІС Єдиного Державного реєстру МВС право керування даного тз. належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже позивач ОСОБА_1 не є а ні власником, а ні належним користувачем транспортного засобу Mersedes-Benz Vito , номерний знак НОМЕР_1 , та відомості про нього не були внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. А відтак повинен був пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ЦДР у формі затвердженій постановою КМУ №844 від 16.09.2020, а саме у вигляді пластикової картки типу ГО-1 з імплантованим захисним елементом.

У відповіді на відзив позивач наполягав на своїй позиції. Крім того, зазначив що після ознайомлення з наданим відповідачем відеозаписом відеореєстратора нагрудних камер вбачається, що запис не містить повної фіксації адміністративного прваопорушення, а містить лише окремі процесуальні дії. В тому числі відсутня фіксація керування транспортним засобом. Тому не є належним доказом адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою ДП18 № 337520 від 17.10.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КупАП, а саме водій керував не маючи при собі посвідчення водія, тобто порушив вимоги п. 2.1. ПДР, та накладено штраф в розмірі 425 грн.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ст.126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 1 ст.126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пп.«а» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пп.2.4.«а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 2 ст.16 наведеного Закону встановлено, що водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що на водія покладено обов`язок мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та пред`являти їх для перевірки на виконання розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В той же час, виключений перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п.1 якої такою підставою є порушення водієм Правил дорожнього руху.

З оскаржуваної постанови серії ДП18 № 337520 від 17.10.2020 вбачається, що відсутні будь-які відомості, що транспортний засіб позивача було зупинено з підстав порушення ним вимог Правил дорожнього руху. Не надані такі відомості і суду.

З наданого відеозапису відеореєстратора нагрудних камер інспектора патрульної поліції також не встановлено наявність підстав зупинки транспортного засобу яким керував позивач.

Згідно матеріалів справи слідує, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, або пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

В той же час, жодних доказів на підтвердження наявності обставин для зупинення транспортного засобу позивача, виключний перелік яких наведено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідачем надано не було.

Частинами 1, 2 ст.90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд критично ставиться до твердження відповідача, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП внаслідок не виконання вимог поліцейського щодо пред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки відповідно до ч.2 ст.62 Закону України «Про Національну поліцію» законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

В той же час, за відсутності встановлених ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для зупинення транспортного засобу позивача, вимога щодо пред`явлення ним передбачених у п.2.1 Правил дорожнього руху документів не може вважатись законною.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17.10.2020 року ДП18 № 337520 не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 205, 241-243 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 337520 від 17.10.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення за фактом притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у 10-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.01.2021.

Суддя О.В. Бородіна