Справа № 808/1187/16
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року

м. Київ

справа № 808/1187/16

адміністративне провадження № К/9901/42249/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (головуючий суддя Прудивус О.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року (головуючий суддя Головко О.В., судді Ясенова Т.І., Суховаров А.В.) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідних фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФО-П ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області), яка є правонаступником Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 березня 2016 року № Ф-, якою нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 78946,03 грн; податкове повідомлення-рішення від 28 березня 2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» на 45318,45 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 36254,76 грн та 9063,69 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення від 1 квітня 2016 року №000104702, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» на 2131,85 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 1705,48 грн та 426,37 за штрафними санкціями; рішення від 28 березня 2016 року № 000551702 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині застосованого штрафу у розмірі 8350,16 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу про сплату боргу (недоїмки). Судовий збір у розмірі 1347,41 грн присуджено на користь ФО-П ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

ФО-П ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом надав до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивача зареєстровано як фізичну особу-підприємця 22 листопада 2005 року.

До видів діяльності позивача за КВЕД-2010 належать: неспеціалізована оптова торгівля (46.90); механічне оброблення металевих виробів (25.62); виробництво іншого електричного устаткування (27.90); ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування (33.14).

Відповідачем з 15 лютого 2016 року по 4 березня 2016 року проведено виїзну планову документальну перевірку ФО-П ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої 14 березня 2016 року складено Акт № 620/08-27-17-2- (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 8 статті 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за ставкою 34,7% у загальній сумі 78946,03 грн, у тому числі по періодах 2013 року у сумі 9111,14 грн, 2014 року у сумі 47050,90 грн, 2015 року у сумі 22783,99 грн;

пунктів 177.2 та 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 36254,76 грн, у тому числі за 2013 рік на суму 3941,54 грн, 2014 року на суму 21327,22 грн, 2015 року на суму 10986 грн;

підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 ПК України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік у сумі 984,90 грн;

підпункту «в» пункту 176.1 статті 176 ПК України, встановлено перекручення даних наданих у декларації за 2013 - 2015 року, а саме завищення валових витрат.

На підставі Акту перевірки податковим органом прийнято:

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 березня 2016 року № Ф-, якою нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 78946,03 грн;

податкове повідомлення-рішення від 28 березня 2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» на 45318,45 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 36254,76 грн та 9063,69 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 1 квітня 2016 року №000104702, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» на 2131,85 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 1705,48 грн та 426,37 за штрафними санкціями;

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними, та про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у періоді, який перевірявся позивач мав господарські взаємовідносини з підприємством з іноземними інвестиціями ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ», ТОВ «Роки-Вест», ТОВ «Сіммерон Україна», ФО-П ОСОБА_2 , ПП «Фахівець-П», ЗФ ПАТ «Солді і Ко» ТОВ «Інтер Інформ», у яких він придбавав комплектуючі для виробництва власної продукції. Господарські операції позивача із вказаними контрагентами відповідають меті його діяльності та підтверджуються первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а саме: копіями податкових та видаткових накладних, які складені за результатами проведених операцій та не мають дефектів форми, змісту або походження; копіями платіжних доручень та рахунків-фактур. Понесені витрати позивач формував у періоді отримання доходів від реалізації виготовленої із придбаних комплектуючих продукції (зварювального обладнання), про що свідчать дані Книги обліку доходів та витрат, а також таблиці руху товарно-матеріальних цінностей та готової продукції по досліджуваним видатковим накладним. Отже, на переконання суду, позивач діяв у відповідності до вимог пункту 138.4 статті 138 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції обмежився лише цитуванням норм Податкового кодексу України та Закону №2464-VI.

Частинами четвертою та п`ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній до 15 грудня 2017 року) на суд покладається обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин другої, третьої статті 195 вказаного Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

За змістом пункту 3 частини першої статті 206 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при прийнятті ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Наведені процесуальні норми дають підстави для висновку, що процесуально-правовий інститут перегляду судових рішень в апеляційному порядку є важливою гарантією захисту прав та охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб, інтересів держави, ефективним способом здійснення завдань, покладених на адміністративне судочинство.

Під апеляційним провадженням розуміється перегляд вищою судовою інстанцією відповідно до встановленої законом процедури судового рішення, яке не набрало законної сили, з метою перевірки його законності і обґрунтованості, виявлення порушень закону як суб`єктами права, так і судом першої інстанції та встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню порушень.

При цьому, суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв`язку й надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам. Натомість, суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки доводам контролюючого органу зазначеним у апеляційній скарзі щодо правомірності прийняття оскаржуваних рішень та вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, зазначає, що судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки посиланням податкового органу щодо порушення позивачем пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, а саме що позивачем до складу валових витрат: у 2013 році було віднесено витрати у сумі 26276,85 грн по товару, який був отриманий від постачальників, а саме від Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ», ПП «Фахівець П», ТОВ «Інтер Інформ», але не сплачений протягом 2013 року; що у 2014 році було віднесено витрати у сумі 135593,29 грн по товару, який був отриманий від постачальників, а саме від Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ», ТОВ «Імперіал Бренд», ПП «Рокі Вест», ТОВ «Сімметрон Україна», ЗФ ПАТ «Солді і Ко», ФО-П ОСОБА_2 , ПП «Фахівець П», але не сплачений протягом 2014 року; що у 2015 році було віднесено витрати у сумі 65659,93 грн по товару, який був отриманий від постачальників, а саме від Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ «Бінцель Україна ГмбХ», ЗФ ПАТ «Солді і Ко», ПП «Фахівець П», але не сплачений протягом 2015 року.

Також судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки та не спростовано доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі щодо заниження позивачем протягом періоду, що перевірявся чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% на загальну суму 227510,07 грн, у тому числі по періодам за: 2013 рік - 26256,85 грн, 2014 рік - 135593,29 грн, 2015 рік 65659,93 грн, що є порушенням пункту 2 частини сьомої Закону №2464-VI.

Частиною другою статті 353 вказаного Кодексу передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Згідно частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування рішення суду апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх