Справа № 240/465/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/465/20

категорія 108110000

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", про визнання бездіяльності незаконною та включення до переліку вкладників,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягає у незаконній відмові внесення його до реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування;

- зобов`язати відповідача внести ОСОБА_1 до реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплатити йому 267271, 93 грн гарантовану суму за 216.50 грам золота 959 проби.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності незаконною та включення до переліку вкладників.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб направлено до суду клопотання про закриття провадження адміністративної справи, у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Клопотання обґрунтовано тим, що правовідносини щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних внаслідок ліквідації та продажу майна Банку. Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення Реєстру акцептованих кредиторів та внесення змін до цього Реєстру визначені пунктом 3 частини першої статті 48 вказаного Закону. Відповідно до частини першої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості. Вищезазначене свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації. Зазначене дає підстави стверджувати, що, оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладеного між Банком і фізичною особою договору, Фонд у цьому випадку діє як представник сторони договірних відносин. Тому даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому провадження у адміністративній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача прибув до суду та подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомленим належним чином.

Представник третьої особи до суду не прибув.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом без виходу до нарадчої кімнати, постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Перевіривши доводи клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, виходячи з наступного.

Вичерпний перелік підстав, у зв`язку з якими суд закриває провадження в адміністративній справі наведено у частині першій статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду та вирішення вказаного клопотання, далі - КАС України).

Так, пунктом 1 частини 1 вказаної статті цього Кодексу визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Адміністративна справа, згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В розумінні пункту 2 частини 1 наведеної статті КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями статті 5 згаданого Кодексу визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається із матеріалів справи, у даній справі спір стосується відмови Фонду у включенні вимоги позивача до реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунками коштів Фонду у межах гарантованої державної суми. Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на протиправності дій відповідача як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення щодо включення до реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, у зв`язку з недотриманням ним вимог законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (зі змінами та доповненнями, далі - Закон).

За змістом статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 вказаного Закону, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, в тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

На підставі частини п`ятої статті 34 Закону під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Частиною першою статті 27 Закону встановлено, що уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Таким чином, за змістом наведених правових норм, Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладник та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.

Отож, спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме - організації виплат відшкодувань за вкладами. Перевірка законності дій (бездіяльності) та рішень посадової особи Фонду щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави є предметом перевірки судом саме в межах адміністративного процесу, відтак - підстав для розгляду цієї справи в порядку цивільного чи господарського судочинства немає.

Зокрема, правова позиція щодо належності цих спорів до юрисдикції адміністративних судів була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 20 червня 2018 року у справі № 820/3664/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 592/13020/17, від 27 березня 2019 року у справі № 826/6930/15, від 03 липня 2019 року у справі № 813/576/15 та інших.

Одночасно суд наголошує, що в постанові від 31.07.2019 (справа № 295/11790/16-ц) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С., третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання права та включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для закриття провадження у справі, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, з мотивів наведених у клопотанні представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відсутні. Відтак, суд відмовляє представнику відповідача в задоволенні клопотання про закриття провадження в справі № 240/465/20.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 14, 19, 72-78, 238, 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", про визнання бездіяльності незаконною та включення до переліку вкладників, відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та окремо не оскаржується.

Суддя Є.Ю. Романченко