Справа № 200/3993/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року справа №200/3993/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г.М., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Ашумовп Т. Е., за участю представника відповідача Сенніков А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 р. у справі № 200/3993/20-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом Приватного підприємства "АБЗ" до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватного підприємства "АБЗ" (далі позивач, ПП «АБЗ») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 123498,00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 605942,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 20 березня 2020 року №; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 20 березня 2020 року №; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь приватного підприємства АБЗ понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11191 грн. 10 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме порушенням норм матеріального права пп. «а» п.198.1 п.198.2, пп. 198.3 ст.198, п. 201.1 п.201.10 ст.201 ПК України. Апелянтом зазначено, що під час перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавств встановлено, що надані для перевірки документи містять невідповідності та істотні дефекти, складені із порушеннями встановленого порядку. Враховуючи обставини встановлені перевіркою, не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ПП АБЗ та контрагентами. У ході опрацювання отриманої податкової інформації, даних податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН будь-якими контрагентами, встановлено неможливість підтвердження фактичного здійснення в місці, розташованому на митній території України господарських операцій ТОВ СЕЛЄНА та ТОВ МАВІТАЛ та їх контрагентів попередніх ланок. Також апелянт, як на підставу не підтвердження реальності господарських операцій, посилається на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №757/5979/18-к про надання старшому слідчому в ОВС ГСУ Національної поліції України Андріюку Андрію Андрійовичу, слідчому СГ ГСУ Національної поліції України Кримському Тарасу Святославовичу, слідчому СГ ГСУ Національної поліції України Руденку Павлу Олександровичу та/або слідчим слідчої групи або за їх дорученням оперативним співробітникам Національної поліції України та її територіальних підрозділів на тимчасовий доступ до документів, що містять відомості, які можуть становити банківську таємницю з можливістю їх вилучити (здійснити виїмку), які перебувають у володінні ПАТ УКРСОЦБАНК МФО 300023, юридична адреса: м. Київ вул. Ковпака, 29, по рахункам: НОМЕР_1 який належить ТОВ БАЛАНС ІНВЕСТ; НОМЕР_2 який належить ТОВ СЕЛЄНА. Також посилається на ухвалу від 17.12.2019 року слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя у справі № 263/17381/19, згідно якої слідчим Управлінням Головного Управління Національної поліції в Донецькій області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000143 від 09.11.2019 за фактом, привласнення чужого майна шляхом зловживання службовим становищем посадовими особами ТОВ Мавітал та ТОВ Ароса Пром за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Щодо контрагентів ТОВ «СЕЛСНА» та ТОВ «МАВІТАЛ» та їх контрагентів попередньої ланки встановлено: неможливість реального здійснення платником податків господарських операцій приймання-передачі права власності на товари, постачання яких зазначено в податкових накладних, складених від імені контрагентів по покупцю Приватне підприємство «АБЗ» з урахуванням: часу, місця знаходження майна, віддаленості пунктів навантаження та розвантаження, відсутності необхідної кількості працівників відповідної кваліфікації, відсутності у власності та в платному користуванні земельних ділянок, виробничих будівель, складських приміщень для зберігання різноманітних груп товарів, постачання яких декларувалось, відсутності у власності машин та механізмів для навантаження, розвантаження, транспортування різноманітних товарів, відсутність операцій придбання у інших контрагентів решітного сектору економіки (виробників та/або імпортерів товарів та продукції відповідної номенклатури, або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва, придбання, зберігання, транспортування та навантаження товарів, постачання яких декларувалось, відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, будівельних машин і транспортних засобів: облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням та наданням іншим контрагентам податкової вигоди у вигляді формування можливості збільшення податкового кредиту та витрат і собівартості реалізованих товарів, відсутність в переліку номенклатури робіт та товарів, що придбались електроенергії, інших енергоносіїв, відсутність втрат на експертизи, лабораторні випробування, інші види загально виробничих та загальногосподарських витрат для забезпечення діяльності робочих та обслуговуючого персоналу потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений та/або придбаний у інших контрагентів - виробників та імпортерів відповідних груп товарів в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку. З урахуванням зазначеного встановлено, що надані підприємством документи не спростовують наявної податкової інформації, яка свідчить про нереальність здійснення в місці, розташованому на території України, господарських операцій приймання-передачі права власності на товари покупцю позивачу від контрагентів ТОВ «СЕЛСТІА» в грудні 2018 року та від ТОВ «МАВІГАЛ» в червні 2019 року, як безпосередньо зазначеними контрагентами так і по ланцюгу постачання від будь-яких інших контрагентів. Враховуючи зазначене вище і вимоги пункту 44.6 ст.44 Податкового кодексу України, цією перевіркою зроблено висновок щодо відсутності на дату складання цього акту перевірки документального підтвердження факту приймання-передачі товарів покупцю - Приватне підприємство «АБЗ» від контрагента ТОВ «Селєна» в грудні 2018 року та від ТОВ «Мавітал» в червні 2019 року, як безпосередньо зазначеними контрагентами так і по ланцюгу постачання від будь-яких інших контрагентів.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Приватне підприємство АБЗ є юридичною особою, основним видом економічної діяльності позивача є 23.63 виробництво бетонних розчинів, готових для використання, місцезнаходження: 84200, Донецька область, місто Дружківка, вул. Енгельса Ф. буд. 110.

З 17 лютого 2020 року по 21 лютого 2020 року посадовими особами ГУ ДПС у Донецькій області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка приватного підприємства АБЗ за періоди діяльності з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.06.2019 року по 31.07.2019 року з метою контролю за дотриманням повноти декларування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками: ТОВ СЕЛЄНА за грудень 2019, ТОВ МАВІТАЛ за червень 2019 року з урахуванням віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту у липні 2019 року.

За результатами перевірки 28 лютого 2020 року був складений акт №258/05-99-05-10/32866224, згідно якого встановлено, що надані до перевірки ПП АБЗ первинні документи не підтверджують фактичне виконання робіт та проведення фінансово-господарських операцій у наступних контрагентів-постачальників: ТОВ СЕЛЄНА, ТОВ МАВІТАЛ. Податковий орган дійшов висновку про порушення ПП АБЗ ст.ст. 1,4, частин 1,2, 5 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні в результаті чого в регістрах бухгалтерського обліку відображені документально оформлені відносини з контрагентами ТОВ СЕЛЄНА за грудень 2018 року, ТОВ МАВІТАЛ за червень 2019 року, по яким не підтверджується реальність здійснення операцій приймання-передачі права власності на товари в місці, розташованому на митній території України, та по яким відсутні об`єкти оподаткування, що підпадають під визначення підпунктів 14.1.36, 14.1.191 пункту 14.1 статті 14, підпункту а) пункту 185.1 статті 185, підпункту а) пункту 186.1 статті 186 Податкового кодексу України; підпункту а пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3, статті 198 та пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме завищено податковий кредит у рядках 10.1 та 17 всього у сумі 527 458 грн. 00 коп., у т.ч. за грудень 2018 року на суму 123 498 грн. 00 коп., за червень 2019 року у сумі 341 460 грн. 00 коп., за липень 2019 року у сумі 62 500 грн. 00 коп., в результаті чого: завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларацій), в періоді, що перевірявся, на загальну суму 123 498 грн. 00 коп., у т.ч. за грудень 2018 року у сумі 123 498 грн. 00 коп.; занижено ПДВ в періоді, що перевірявся, на загальну суму 403 960 грн. 00 коп., у т.ч. за червень 2019 року на суму 341 460 грн. 00 коп., за липень 2019 року на суму 62 500 грн. 00 коп.

20 березня 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 28 лютого 2020 року №258/05-99-05-10/32866224 прийнято податкове повідомлення-рішення №, згідно якого сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду складає 123 498 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 65).

20 березня 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 28 лютого 2020 року №258/05-99-05-10/32866224 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ПП АБЗ збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ у сумі: 605 942 грн. 00 коп., з яких: за податковими зобов`язаннями 403 960 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 201 980 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 67).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, наявні в матеріалах справи, не підтверджують встановленні відповідачем в ході перевірки порушення, а навпаки підтверджено факт здійснення господарських операцій з контрагентами позивача, тому податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Підпунктами 16.1.2, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Згідно з пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до положень пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку

Згідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 зазначеного Кодексу, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) (у редакції на час виникнення правовідносин), бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; внутрішньогосподарський (управлінський) облік - система збору, обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

За частиною 1 та 2 статті 3 Закону № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Інформація, яка міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини 2 статті 3 Закону № 996-XIV, є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

Відповідно до частини 1, 2, 5, 8 статі 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.14, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704(далі Положення № 88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, підставою для відображення господарських операцій у податковому обліку є фактичне здійснення таких операцій у межах господарської діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, які розкривають суть та зміст операцій та відображають їх реальне вчинення. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. За відсутності ж факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

У зв`язку з наведеним, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

У той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Суд зазначає, що доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на декларування показників податків.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт підприємницької діяльності (Товариство) повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено.

13 листопада 2018 року між ПП АБЗ (покупець) та ТОВ СЕЛЄНА (постачальник) укладено договір поставки №38/18-1(т. 1 а.с. 179).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору, кількість товару, що підлягає поставці, зазначається у видаткових накладних. Товар поставляється окремими партіями, обсяг і строк яких визначаються сторонами на підставі письмових заявок покупця, у межах зазначених у видаткових накладних найменування, асортименту і кількості. Кількість поставленого в одній партії товару визначається на підставі товарно-транспортних накладних.

Згідно п.4.1 загальна сума цього договору (тобто загальна вартість (ціна) усієї поставленої за цим договором продукції) сторонами не обмежується і визначається на підставі фактично поставленої продукції та узгодженої на неї ціни (відповідно до видаткових накладних).

На виконання умов вказаного договору ТОВ СЕЛЄНА було складено видаткові накладні: №СЛ410 від 04.12.2018 року, № СЛ412 від 04.12.2018 року, № СЛ413 від 04.12.2018 року (т. 1 а.с.186-190).

Розрахунок з боку позивача за поставлені товари за договором поставки підтверджується платіжними дорученнями: №3948, №3949, №3950 від 13.12.2018 року, №3959 від 14.12.2019 року (т. 1 а.с. 195-198).

Про доставку відповідних товарів свідчать складені товарно-транспортні накладні № РСЛ410/1 від 04.12.2018 року, №РСЛ413 від 04.12.2018 року (т. 1 а.с.193-194).

Використання у власній господарській діяльності товарів за договором поставки №38/18-1 підтверджується актом списання №СпТ-0692 від 07 грудня 2018 року (т.1 а.с. 200-203).

Отримані товари від ТОВ СЕЛЄНА були використані для виконання робіт за договором підряду №33/18 від 12.09.2018 року, укладеного з Мелітопольським міським краєзнавчим музеєм (т.1 а.с. 80-91).

04 червня 2019 року між ПП АБЗ (покупець) та ТОВ МАВІТАЛ (постачальник) укладено договір поставки №4-06/2019(т. 1 а.с. 216-219).

Відповідно до п. 1.1 в порядку та на умовах визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність (поставляти), а покупець приймати і оплачувати щебінь фр.5-10, фр.20-40 та цемент, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість, умови та строки поставки і оплати яких визначена сторонами у заявці, яка є додатком до цього договору і становить його невід`ємну частину (надалі іменується товар).

На виконання умов вказаного договору ТОВ МАВІТАЛ було складено видаткові накладні: №0607/34 від 07.06.2019, №0614/11 від 14.06.2019,4 №0619/23 від 19.06.2019, №0620/02 від 20.06.2019, №0621/05 від 21.06.2019 (т. 1 а.с.221, т.2 а.с. 12, 43, 64, 93).

Розрахунок з боку позивача за поставлені товари за договором поставки підтверджується випискою з рахунку за період з 15.07.2019 року по 22.07.2019 року (т. 2 а.с. 135-141).

Про доставку відповідних товарів свідчать складені товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с.222-250, т.2 а.с. 1-133).

Використання у власній господарській діяльності товарів за договором поставки №38/18-1 підтверджується актами списання: №СпТ-000394 від 13.12.2019, №СпТ-000393 від 13.12.2019, №СпТ-000409 від 12.12.2019, №СпТ-000404 від 11.12.2019, №СпТ-000405 від 11.12.2019, №СпТ-000396 від 10.12.2019, №СпТ-000395 від 10.12.2019, №СпТ-000402 від 10.12.2019, №СпТ-000403 від 10.12.2019, №СпТ-000401 від 09.12.2019, №СпТ-000400 від 09.12.2019, №СпТ-000390 від 09.12.2019, №СпТ-000225 від 09.12.2019, №СпТ-000383 від 09.12.2019, №СпТ-000223 від 09.12.2019, №СпТ-000386 від 09.12.2019, №СпТ-000224 від 09.12.2019, №СпТ-000380 від 06.12.2019, №СпТ-000379 від 05.12.2019, №СпТ-000378 від 05.12.2019, №СпТ-000381 від 04.12.2019, №СпТ-000356 від 29.11.2019, №СпТ-000355 від 22.11.2019, №СпТ-000353 від 22.11.2019, №СпТ-000349 від 19.11.2019, №СпТ-000348 від 18.11.2019, №СпТ-000327 від 28.10.2019, №СпТ-000326 від 18.10.2019, №СпТ-000325 від 17.10.2019, №СпТ-000324 від 16.10.2019, №СпТ-000345 від 15.11.2019, №СпТ-000321 від 11.10.2019, №СпТ-000320 від 10.10.2019, №СпТ-000301 від 09.10.2019, №СпТ-000318 від 08.10.2019, №СпТ-000300 від 27.09.2019, №СпТ-000271 від 11.09.2019, №СпТ-000267 від 04.09.2019, №СпТ-000268 від 04.09.2019 (т.2 а.с. 185-250).

Отримані товари від ТОВ МАВІТАЛ були використані для виконання робіт за договором виготовлення продукції із матеріалів замовника №02/01 від 02.01.2019 року, укладеного з комунальним підприємством Мелітопольський асфальтобетонний завод Мелітопольської міської ради Запорізької області (т.1 а.с. 211-214).

Суд зазначає, що оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов`язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому, наявність певних недоліків при заповненні не може свідчити на невідповідність вказаних документів та, за умови наявності інших первинних документів, оформлених у відповідності до приписів Закону № 996-XIV, які підтверджують здійснення фінансово-господарських операцій, не може бути безумовною підставою для висновків про безпідставність формування позивачем показників податкової звітності за вказаними господарськими операціями.

Таким чином, реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, крім укладених договорів, також підтверджується первинними документами (договорами та додатками до них, податковими накладними, актами, ТТН, видатковими накладними, та іншими документами), оформленими відповідно до вимог податкового законодавства, які містять усі необхідні реквізити та відомості, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій, тоді як відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Щодо посилання відповідача на ухвали суду прийнятим в межах кримінальних проваджень, суд зазначає, що вирок у кримінальних провадженнях відсутній, посадових осіб позивача не звинувачено в отриманні податкової вигоди по взаємовідносинах з цими підприємствами. Оцінку належності та допустимості цих доказів має бути надано судом під час розгляду кримінальних справ у порядку кримінального судочинства, а не під час розгляду даної адміністративної справи. Суд звертає увагу, що наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів платника податків, в яких не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними. З цього приводу Верховний Суд висловлював правову позицію, зокрема у справі №802/2231/17-а постанова від 18.09.2018.

Стосовно посилання апелянта на положення п. 44.6 ст. 44 ПК України щодо ненадання позивачем первинних документів на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суд зазначає, що матеріали справи містять первинні документів, які у тому числі надавались відповідачу під час перевірки, та які безпідставно не враховані відповідачем. Крім того, у межах компетенції контролюючі органи наділені правом на проведення перевірок платників податків, після початку проведення яких також наділяються правом запитувати та вивчати первинну документацію платників податків та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, незабезпечення яких має наслідком застосування до такого платника штрафних санкцій.

Стосовно твердження апелянта про те, що матеріально-технічна база контрагентів та їх трудові ресурси (відсутності необхідної кількості працівників відповідної кваліфікації, відсутності у власності та в платному користуванні земельних ділянок, виробничих будівель, складських приміщень для зберігання різноманітних груп товарів, постачання яких декларувалось, відсутності у власності машин та механізмів для навантаження, розвантаження, транспортування різноманітних товарів), суд зазначає, що недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість здійснення договору купівлі-продажу та надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів/послуг, у тому числі й по ПДВ. Судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо). Відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Посилання апелянта щодо не підтвердження руху товару по ланцюгу постачання базуються лише на результатах податкового контролю контрагентів позивача, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його контрагентом.

Також, суд зазначає, що відповідачем зустрічних перевірок контрагентів позивача та третіх осіб у ланцюгах постачання, не проводилась.

На момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами, позивач та його контрагенти, були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Також, суд зазначає, що Податковий кодекс не встановлює залежність податкового обліку (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов`язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем).

Наведене правозастосування відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постановах від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, від 31.01.2011 у справі № 21-42а10, та Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2018 року у справі №820/8206/15.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що наявний договори та усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку складені на їх виконання, виписані з додержанням вимог статті 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88, які є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами та декларування показників.

У діях позивача, як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.01.2018 у справі № 2а-44807/09/1670, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних у яких установлена судом.

Позивачем доведено в судовому засіданні зв`язок зі своєю господарською діяльністю та ділову мету цих операцій, а податковим органом навпаки не доведено умислу та факту фіктивного підприємництва позивача.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснено позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеним контрагентом позивача та правомірності визначення позивачем сум ПДВ, суд погоджується з висновком суд першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на поясненнях та обставинах які надавались апелянтом суду першої інстанції в ході розгляду справи, які судом було досліджено та надано їм оцінку. Апелянтом в скарзі не наведено жодного доводу та доказів в спростування або помилковість висновків суду першої інстанції, не зазначено в чому саме полягає порушення судом першої норм матеріального права або помилковість оцінки обставин в справі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 р. у справі № 200/3993/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 р. у справі № 200/3993/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 13 січня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

Г.М. Міронова