Справа № 440/7412/20
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7412/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

14.12.2020 ОСОБА_1 /надалі ОСОБА_1 , позивач/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради /надалі Управління, відповідач/ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради та скасувати викладену у листі відмову від 01.06.2020 (вихідний №03-2/1915) відмову у наданні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу "Особи з інвалідністю внаслідок війни";

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради надати ОСОБА_1 статус "Особи з інвалідністю внаслідок війни" та видати посвідчення відповідного зразка;

- зобов`язати відповідача зареєструвати позивача у відділі персоніфікованого обліку пільговиків по категорії "Особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи" з 01.05.2020.

Позовні вимоги позивач обґрунтував посиланням на те, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ ним отримано травму з огляду на нещасний випадок, що стався при виконанні службових обов`язків та на цій підставі 27.04.2016 встановлено другу групу інвалідності, що пов`язана з виконанням службових обов`язків. Позивач стверджує, що має право на набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, однак Управління листом від 01.06.2020 № 03-2/1915 відмовило у наданні ОСОБА_1 такого статусу з посиланням на те, що на випадок позивача не поширюються положення пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", адже його звільнено зі служби у поліції, тоді як цією нормою передбачено надання означеного статусу особам начальницького і рядового складу органів МВС України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/7412/20; призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.01.2021 до суду надійшов відзив на позов в якому вказано, що згідно з записом у трудовій книжці позивача було звільнено з Національної поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Відповідач стверджує, що аналіз законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій), а одержана внаслідок виконання службових обов`язків, тому позивач не може вважатися інвалідом війни (особою з інвалідністю внаслідок війни) /а.с. 49-50/.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач у період з 06.10.2010 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 08.04.2016 - у Національній поліції, що підтверджено залученою до матеріалів справи копією трудової книжки серії НОМЕР_1 /а.с. 16, 17/.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень працівниками взводу з обслуговування стаціонарного посту №3 роти дорожньо-патрульної служби ДАІ УМВС, затвердженого начальником УМВС України в Полтавській області 30.09.2015 /а.с. 18-22/ тілесні ушкодження отримані старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 у вигляді: ЧМТ, струсу головного мозку, травматичної припухлості м`яких тканин в потиличній ділянці голови, які утворилися від дії тупих предметів та кваліфіковано, як легкі тілесні ушкодження на підставі п. 3.9 наказу МВС України від 27.12.2002 № 1346 визнано такими, що отримані при виконанні службових обов`язків, в період проходження служби під час забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того, згідно з висновками актів № 57 форми Н-1* від 06.11.2015 та актом розслідування нещасного випадку, що стався 17.08.2015 о 12 годині 30 хвилин форми Н-5* травма отримана позивачем при виконанні службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ /а.с. 23-33/.

Відповідно до запису трудової книжки №26 позивача звільнено з Національної поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 08.04.2016 /а.с. 17/.

Згідно з свідоцтвом про хворобу № 30-С 22.03.2016 військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» за розпорядженням УКЗ ГУНП в Полтавській області здійснила медичний огляд позивача та встановила, що закрита черепно-мозкова травма, зі струсом головного мозку (17.082015), травматична припухлість м`яких тканин в потиличній ділянці голови, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків /а.с. 34/.

27.04.2016 міжрайонною МСЕК /м. Лубни/ позивачу вперше встановлена друга група інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків /а.с. 35/.

Відповідно до довідки серії АВ №0560803 позивачу встановлено повторно другу групу з 05.04.2017, травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків /а.с. 37/.

13.05.2020 позивач звернувся до Управління із заявою в якій просив видати посвідчення "особи з інвалідністю внаслідок війни" в зв`язку з продовженням групи інвалідності /а.с.51/.

Листом від 01.06.2020 №03-2/1915 /а.с. 41/ відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки служба в Національній поліції не надає такого права. Крім того, зазначено, що з метою з`ясування належності поліцейських (колишніх поліцейських) до осіб рядового і начальницького складу МВС, а також приналежності Національної поліції України до військових формувань Мінсоцполітики зверталося до Національної поліції України за наданням роз`яснень з цих питань. За інформацією Національної поліції, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. Повідомлено позивача, що Департаментом соціального захисту населення Полтавської ОДА зроблено запит по даному питанню до Міністерства у справах ветеранів України, після надання відповіді позивача буде повідомлено додатково.

11.06.2020 Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради направлено лист від 01.06.2020 №03-2/1915 на адресу позивача /а.с. 40/

Не погодившись з листом від 01.06.2020 №03-2/1915 суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (надалі - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за №83/7404, затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (надалі - Порядок №1346).

У силу пунктів 3.9, 3.10 Порядку №1346 Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху.

Комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).

Право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.

Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 08.04.2014 у справі №21-45а14.

У цій справі відмовляючи позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідач виходив з того, що положення пункту 2 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ не поширюються на осіб, які проходили службу у Національній поліції.

Однак, відповідач не врахував, що ОСОБА_1 у період з 06.10.2010 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а нещасний випадок, внаслідок якого ним отримано травму, що зумовила настання інвалідності, з ним трапився 17.08.2015 у період проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора дорожнього-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного посту №3 роти ДПС ДАІ УМВС.

Отримана позивачем травма пов`язана з виконанням ним службових обов`язків особи рядового/начальницького складу органів внутрішніх справ (МВС України) та зумовила настання інвалідності, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями висновку службового розслідування від 30.09.2015, акта №57 про нещасний випадок від 06.11.2015 (форми Н-1*), акта розслідування нещасного випадку від 06.11.2015 (форми Н-5*), свідоцтва про хворобу №30-С, довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0496484 /а.с. 18-35/.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що положення пункту 2 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ поширюються на позивача, як на особу рядового/начальницького складу органів внутрішніх справ (МВС України).

Факт звільнення позивача зі служби в поліції через хворобу не впливає на обставини визнання за ним права на набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки визначальним у спірних відносинах є момент отримання травми (поранення, контузії) та її зв`язок з виконанням службових обов`язків.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни належить визнати протиправними.

Щодо позовних вимог позивач про зобов`язання Управління надати ОСОБА_1 статус "Особи з інвалідністю внаслідок війни" та видати посвідчення відповідного зразка та зобов`язання відповідача зареєструвати позивача у відділі персоніфікованого обліку пільговиків по категорії "Особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи" з 01.05.2020, суд звертає увагу на їх передчасність, оскільки Управлінням заява позивача від 13.05.2020 разом з доданими до неї документами по суті не розглядалась, а висновок про відсутність підстав для її задоволення відповідачем зроблений виключно з огляду на помилкове розуміння норм чинного законодавства.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з того, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Матеріали справи не містять доказів, що свідчили б про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Відтак, з урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2020 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відтак, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у зв`язку з чим відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради (просп. Володимирський, буд. 9, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради (просп. Володимирський, буд. 9, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ) щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради (просп. Володимирський, буд. 9, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2020 відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Л.М. Петрова