Справа № 620/5971/20
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 січня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/5971/20
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій незаконними та протиправними,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просить визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо попередження його про звільнення з військової служби.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 було отримано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №620/1804/20, у якій колегією суддів зазначено, що засідання атестаційної комісії щодо його звільнення з військової служби у 2016 році не проводилось, тому рішення про звільнення позивача не приймалось та протоколу засідання також не існує. За наведених обставин ОСОБА_1 вважає, що у відповідача були відсутні підстави для письмового попередження його про дострокове припинення (розірвання) контракту з ініціативи командування. При цьому, у поданому позові ОСОБА_1 зазначав, що про порушення своїх прав дізнався лише 03.11.2020, отримавши вказану вище постанову суду апеляційної інстанції, тому ним дотримано строки звернення до суду з позовом.
Ухвалою судді від 07.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалами суду від 22.12.2020 та від 28.12.2020 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотань про розгляд справи №620/5971/20 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 12.01.2021 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали у справі №620/5971/20.

У свою чергу, 05.01.2021 (відповідно до відбитку штампу на конверті) Чернігівським прикордонним загоном на адресу суду подано клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, мотивоване тим, що позивачем неодноразово підіймалося питання та подавалися позови до судів різних інстанцій щодо проведення атестаційної комісії з приводу звільнення його з військової служби. У зв`язку з наведеним, про те, що засідання атестаційної комісії щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у 2016 році не проводилось, рішення про його звільнення не приймалось та протоколу засідання не існує, позивачу було відомо ще в серпні 2017 року.

Від позивача надійшла заява, у якій ОСОБА_1 просив відмовити відповідачу в задоволенні вказаного вище клопотання та зазначив, що факт відсутності рішення атестаційної комісії про звільнення з військової служби, яке потягнуло за собою попередження та звільнення, був встановлений тільки в листопаді 2020 року. Крім того, позивач зазначив, що не звертався раніше до суду з позовом про визнання незаконними та протиправними дій Чернігівського прикордонного загону щодо попередження його про звільнення з військової служби.

Вирішуючи подане Чернігівським прикордонним загоном клопотання по суті, суд враховує таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд наголошує, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Так, особа, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення до суду, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).

З наявних у матеріалах справи доказів та змісту позовної заяви встановлено, що підставою для звернення позивача до суду з даним позовом слугувало те, що у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020 (справа №620/1804/20) колегією суддів зазначено, що «засідання атестаційної комісії щодо звільнення позивача з військової служби у 2016 році не проводилось, тому рішення про його звільнення не приймалось та протоколу засідання також не існує.» (а.с. 8-11).

ОСОБА_1 зазначає, що про вказані обставини йому стало відомо лише 03.11.2020, після отримання вказаної постанови, однак суд вважає вказані доводи позивача необґрунтованими, враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (частина четверта статті 77 Кодексу).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази судом було встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово підіймалося питання про проведення Чернігівським прикордонним загоном атестаційної комісії щодо його звільнення з військової служби. При цьому, як вбачається зі змісту ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 (справа №620/1804/20), залишеної без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020, звертаючись до суду з позовом у вказаній справі, ОСОБА_1 зазначав, що після отримання 23.04.2020 листа від начальника Чернігівського прикордонного загону він дізнався, що у 2016 році атестаційна комісія щодо його звільнення не проводилась та не існує документів, прийнятих за результатами її проведення (а.с. 8-11, 126-127).

Вказані обставини були підставою для звернення до суду з позовом як у справі №620/1804/20 так і у справі №620/5971/20, незважаючи на те, що вони мають різний предмет спору.

У свою чергу, у вказаній ухвалі Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 (справа №620/1804/20) встановлено, що «як слідує з постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 у справі № 825/134/17 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, коштів за надання юридичних послуг та моральної шкоди, судом надавалася оцінка протоколу засідання атестаційної комісії № 80 від 28.09.2016, в якому викладене рішення стосовно клопотання перед начальником загону про попередження щодо звільнення з військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Вказаний доказ досліджувався судом в судовому засіданні, за участю позивача. Отже, про порушення своїх прав та інтересів позивачу було відомо в серпні 2017 року.»

Враховуючи наведене, оскільки обставини, на підставі яких позивач звернувся до суду з даним позовом (непроведення у 2016 році засідання атестаційною комісією щодо його звільнення, відсутність документів, прийнятих за результатами її проведення), ОСОБА_1 були відомі ще в серпні 2017 року, а не у листопаді 2020 року, як зазначено позивачем у позові, суд вважає, що він не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Таким чином, вищенаведене свідчить про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Документів, які свідчили б про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали ОСОБА_1 звернутися за захистом порушених прав у строки встановлені законом, також немає.

Суд звертає увагу, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом восьмим частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вказані обставини, враховуючи відсутність доказів в обґрунтування поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, а тому адміністративний поданий ОСОБА_1 позов має бути залишений без розгляду.

Суд звертає увагу, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 122, 123, 241-243, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій незаконними та протиправними - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 14.01.2021.

Суддя С.В. Бородавкіна