Справа № 200/4016/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року справа №200/4016/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участі представника відповідача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року (головуючий суддя І інстанції Циганенко А.І.) складене в повному обсязі 12 жовтня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області у справі № 200/4016/20-а за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги №Ю-9804-25 від 07 лютого 2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в частині суми зростання боргу (недоїмки) у січні 2020 року, що відповідає задекларованій позивачем сумі єдиного внеску за грудень 2019 року в розмірі 187085,87 гривень. (а.с. 1-12).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 200/4016/20-а позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області №Ю-9804-25 від 07 лютого 2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в частині суми зростання боргу (недоїмки) у січні 2020 року, що відповідає задекларованій Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» сумі єдиного внеску за грудень 2019 року в розмірі 187 085,87 грн. (а.с. 159-162).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДПС у Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до пункту 9-4 Закону № 2464 платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів проведення антитерористичної операції, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

При цьому, зазначив, що внесені зміни до вищевказаного Закону не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість платникам податку на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки та в повному обсязі.

Зазначив, що несплата позивачем єдиного внеску призведе до втрати страхового стажу та отримання меншого розміру пенсії працівників підприємства, що є неприпустимим.

Вважає, що через наявність недоїмки відповідачем прийнято спірну вимогу відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 165-170).

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за кодом 36182252, зареєстроване за адресою: 85201, Донецька область, м. Торецьк, вул. Фестивальна, буд. 11, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Донецькій області, Костянтинівсько-Дружківське Управління, Торецька ДПІ (м. Торецьк) (а.с. 34-35).

07 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області сформована вимога про зобов`язання товариства сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ю-9804-25 в загальному розмірі 17652203,04 грн. (недоїмка станом на 31 січня 2020 року) (а.с. 13).

Позивач оскаржив вищевказану вимогу в адміністративному порядку до ДПС України шляхом направлення скарги № 2002ю від 20 лютого 2020 року (а.с. 15-17).

ДПС України розглянуло скаргу позивача, за результатами розгляду скарги рішенням №10338/6/99-00-08-06-01-06 від 20 березня 2020 року її було залишено без задоволення, а спірну вимогу без змін (а.с. 21-23).

За грудень 2019 року позивачем було самостійно задекларовано 187085,87 грн. суми єдиного внеску, що підтверджується копією звіту за грудень 2019 року про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого ЄСВ з квитанцією №2 про її прийняття (а.с. 30-33).

Позивач оскаржує спірну вимогу частково, на суму, що дорівнює 187085,87 грн. (яка задекларована позивачем за грудень 2019 року).

В обґрунтування вказаної суми позивач зазначає, що сума недоїмки, відповідає задекларованим сумам єдиного внеску за період з 01 травня 2014 року по 31 листопада 2019 року у розмірі 17 465 117,17 грн., які вже були предметом судового оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що положення, передбачені розділом VIII Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо звільнення від виконання обов`язків, визначених ст. 6 цього Закону, поширюються на позивача як платника єдиного внеску, відтак спірна вимога є такою, що підлягає скасуванню в цій частині.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 2464 встановлений обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, було прийнято Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII), який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт б) розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" було доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13 березня 2015 року) такого змісту:

"9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

З 13 лютого 2020 року пункт 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 виключено на підставі Закону України від 14 січня 2020 року № 440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи».

Отже, пункт 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 був чинним до 12 лютого 2020 року включно, а тому повинен бути застосований судом до спірних правовідносин, які виникли станом на час винесення оскаржуваної вимоги.

Крім того, приписами п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI не вимагається надання будь-якого сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення платника від сплати ЄСВ необхідним є подання до органу фіскальної служби лише заяви, складеної в довільній формі.

При цьому, товариство листами заявами від 09 лютого 2018 року № 09/02-01 та 16 лютого 2018 року № 16/02-01 звертався до відповідача щодо звільнення від обов`язку платника єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі вимог Закону №2464-VІ (а.с.25, 27).

Крім того, відповідно до сертифікату № 858 від 13 жовтня 2014 року (№ 375605-04) Торгово промислова палата засвідчує обставини непереборної сили товариству з 14 квітня 2014 року (а.с.28-29).

Відтак, з правового аналізу наведених законодавчих норм слідує, що до 13 лютого 2020 року факт перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, був підставою для звільнення платників єдиного внеску як від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, так і від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його вчасної сплати. При цьому, вказані норми не скасовували обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавали можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі, що було підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464.

Отже, з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно в силу положень абзаців першого, третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 контролюючий орган не мав правових підстав для застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, заходів впливу у вигляді формування та надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки вимога є виконавчим документом, та на її підставі можливо проведення примусових виконавчих дій зі стягнення недоїмки.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, спірна вимога прийнята податковим органом 07 лютого 2020 року, заборгованість обрахована станом на 31 грудня 2019 року.

Згідно наданого відповідачем розрахунку наведеної вимоги вимагається до сплати позивачем недоїмка з єдиного соціального внеску за липень 2014 року січень 2020 року у розмірі 17 652 203,04 грн. (а.с. 155-156).

Позивач оскаржує спірну вимогу частково, на суму, що дорівнює 187085,87 грн. (яка задекларована позивачем за грудень 2019 року) (а.с. 30-33).

Розрахунок недоїмки по вимозі, відповідачем проведено станом на 31 січня 2019 року, водночас, стягнення суми недоїмки, відповідає задекларованим сумам єдиного внеску за період з 01 травня 2014 року по 31 листопада 2019 року у розмірі 17 465 117,17 грн. та був предметом судового оскарження та повторному судовому розгляду не підлягають, що є доцільним на думку суду апеляційної інстанції.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Розпорядження Кабінету Міністрів є підзаконним нормативно-правовим актом, його юридична чинність не має такої ж загальності та верховенства, як безпосередньо Закон № 1669, проте воно забезпечує виконання закону шляхом конкретизованого нормативного регулювання всього комплексу суспільних відносин.

Юридична чинність підзаконних нормативних актів залежить від становища органів держави, які видають ці акти, Їх компетенції, а також характеру і призначення самих актів. Акт нижчої державної інстанції повинен знаходитися «під законом», якому він покликаний відповідати.

У даному випадку розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають і конкретизують первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання. Затверджений Урядом Перелік визначив суб`єктів, на яких розповсюджується спеціальне законодавство про проведення АТО. Само по собі розпорядження № 1275-р має певне правове навантаження встановлення суб`єктів застосування Закону № 1669 та не створює самостійних правових наслідків, а підлягає системному правозастосуванню у контексті положень Закону № 1669.

За змістом ч. 1 ст. 58 Конституції України термін "відповідальність" необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов`язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку.

Преамбулою Закону № 1669 встановлено, що цей закон прийнятий з метою забезпечення підтримки в тому числі суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Спірна вимога податкового органу прийнята саме в період дії Закону № 1669.

Відтак, посилання податкового органу, що на час виникнення спірних правовідносин, передбачені умови для застосування пільг по сплаті єдиного внеску були відсутніми є неприйнятним, що, в свою чергу, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання.

Враховуючи те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є такою, що має бути скасована за період нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вважає недоречним твердження апелянта, що несплата єдиного внеску призведе до порушення прав працівників позивача при обрахуванні пенсії, оскільки це не є спірним питанням даної справи.

Відтак, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та такими, що не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року по справі № 200/4016/20-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі в порядку передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13 січня 2021 року.

Суддя-доповідач: Е.Г.Казначеєв

Судді: І.В. Геращенко

Г.М. Міронова