Справа № 160/12022/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 , з урахуванням уточненої позовної заяви (від 09.10.2020 року) 29.09.2020 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграцій ної служби України у Дніпропетровській області в видачі ОСОБА_1 вні паспорта громадянина України у вигляді книжечки, викладену у листі від 23.07.2020 р. № 1211/0558;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у вигляді книжечки.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу в задоволенні заяви листом № 1211/0558 від 23.07.2020р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство" з огляду на те, що остання не надала доказів постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та їй рекомендовано звернутись до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення юридичного факту. На думку позивача така відмова є протиправною, оскільки документально підтверджено, що у період з 22.07.1988 р. по 14.06.1991р. позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та у період з 17.06.1991 р. по 04.02.1992 р. була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, на момент 24.08.1991 р. вона постійно проживала та була зареєстро вана на території України.
09.11.2020 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує. В мотивування своєї правової позиції відповідач зазначив про те, що відповідно до частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. Таким чином, на даний час, оформлення та видача паспорта громадянина України здійснюється відповідно до вимог «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302. Позивач зверталась до Шевченківського районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області із заявами в довільній формі щодо видачі паспорту громадянина України у формі книжечки. Шевченківським РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області дослідивши заяви та долучені додатки надавались відповіді, в яких зазначалось, що оскільки ОСОБА_1 не документувалась паспортом громадянина України їй необхідно пройти процедуру встановлення належності до громадянства України та отримати довідку про реєстрацію особи громадянином України, підтвердивши факт постійного проживання останньої на території України станом на 24.08.1991 року як того вимагає чинне законодавство, шляхом надання рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 року.
На думку Головного управління, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року, або ж станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. До того ж, факт постійного проживання позивача на території України, має бути встановлений відповідним судовим рішенням про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України в певний час, прийнятим судом в порядку окремого провадження. Тому твердження позивача що «при зверненні до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року суд відмовить в її задоволенні у зв`язку з тим, що відсутній предмет спору» є хибними, оскільки підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року в судовому порядку є сталою практикою. Оскільки у 2016 році відбулася реформа системи реєстрації в Україні, ДМС на сьогодні не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб. Законодавством на сьогодні не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих (прописаних) на 1991 рік осіб та відповідає за їх збереження. Наявні архівні документи не передавалися на постійне зберігання до державних архівів України або територіальних органів ДМС. Крім того, відносно документів, які до проголошення незалежності України (або після) утворювалися під час прописки/реєстрації осіб (будинкові (по господарські книги, різноманітні довідки (форми: А, 16,17 тощо) житлово-експлуатаційних контор, сільських, селищних рад, органів місцевого самоврядування тощо, і які подаються для встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, не визначено процедуру, умови та термін зберігання. Використання таких документів при встановленні належності осіб до громадянства України призводить до легалізації іноземців в України на підставі фіктивних, підробних документів.
Відповідач стверджує, що одним із документів ЄДДР, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини пі статті 13 Закону). Відповідно до частини 3 статті 13 Закону паспорт громадянина України, паспорт для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, містять безконтактний електронний носій. Згідно з частиною 2 статті 15 Закону бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Таким чином документом, який посвідчує особу і підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України, порядок оформлення, видачі, обміну якого на сьогодні (як і на дату виникнення спірних відносин) регламентує Закон та прийняті на виконання цього Закону урядові постанови, а саме: Постанова № 302 та Порядок ведення ЄДДР. З 01 листопада 2016 і до сьогодні (зокрема й на дату звернення позивача щодо оформлення їх неповнолітньому сину паспорта) правове регулювання спірних відносин є таким, що для оформлення паспорта громадянина України в іншій формі, ніж ID-картка, вже немає законних підстав. Альтернативи такій формі паспорта громадянина України (ID -картки з безконтактним електронним носієм інформації) ні Закон, ні урядові нормативно- правові акти, прийняті на його виконання, не передбачають. Так само не передбачено винятків із загального для всіх громадян України, які звернулися за виготовленням паспорта громадянина України, обов`язку отримати цей документ у встановленому порядку та встановленій формі. Відповідно до статті 21 Закону кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Тому, виходячи з положень частини другої статті 19 Конституції України, наведених вище, територіальний підрозділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області/ Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, як орган виконавчої влади, при виконанні своїх офіційних повноважень не може діяти всупереч вимогам закону. Позивач не надав при зверненні до територіального підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України (зразок такої заяви затверджено наказом МВС від 13.04.2012 № 320 «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», який втратив чинність 17.04.2018 року), визначений пунктом 13, згаданого позивачем Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Таким чином, для оформлення паспорта громадянина України вперше заявнику необхідно особисто звернутися до територіального підрозділу органу міграційної служби за місцем реєстрації/фактичного проживання та надати передбачену законодавством заяву з переліком необхідних документів. Але, позивач не звернувся з заявою відповідного зразка затвердженого наказом МВС від 13.04.2012 № 320 «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та до її територіальних підрозділів. Таким чином, для оформлення паспорта громадянина України вперше заявнику необхідно особисто звернутися до територіального підрозділу органу міграційної служби за місцем реєстрації/фактичного проживання та надати передбачену законодавством заяву з переліком необхідних документів.
13.11.2020 року представником позивача Скибою В.В. до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому представник позивача зазначив про те, що цитування відповідачем законів та нормативних актів України є недоречним. Відповідач не звернув увагу на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. № 161/853/19/14-481 цс19, яка зазначена у позові, та згідно якої встановлення фактів, що мають юридичне значення має місце тоді, коли заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, що має юридичне значення. Відповідачем залишено поза увагою, що під час розгляду заяви позивача копія відомостей з будинкової книги за адресою: АДРЕСА_2 щодо ре єстрації позивача надавалася Шевченківському районному відділу в м. Дніпрі Головного управління у Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, яка була отримана на його запит до відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфе рі державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом № 14/5-1157 від 02.07.2020 р. Згідно вказаних відомо стей 17.06.1991 року позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та знята з реєстрації 04.02.1992 року, про що свідчать штампи в будинковій книзі. Таким чином, документально підтверджено, що позивач була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_2 в період з 17.06.1991 р. по 14.02.1992 р., тобто, на момент 24.08.1991 р. вона постійно проживала га була зареєстро вана на території України. Крім того, відповідачу 30.10.2020 р. надсилалася позивачем по пошті разом з клопо танням від 30.10.2020 р. про залучення додаткових доказів письмова відповідь відділу обліку проживання фізичних осіб управління в сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №5/5-168 від 01.10.2020 р. Згідно цієї відповіді, позивач ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 17.06.1991 р. по 04.02.1992 р. Крім того, відповідач сам в своєму відзиві посилається на пункт 44 Порядку №216 де зазначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається рішення суду. В даному випадку, відповідач при розгляді заяви позивача мав документальні підтверджен ня зазначеного факту. Форма заяви, з якою зверталася позивач до відповідача не була підставою для прийняття рішення відповідачем щодо відмови в видачі паспорта в формі книжечки і не була викладена в ньому як така. У зв`язку з цим, позивач не бере до уваги цей аргумент, оскільки відповідач мав можливість надати позивачу бланк належної форми. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.09.2018 р. в зразковій справі № 806/3265/17 зазначила, що норми Закону про єдиний державний демографічний реєстр на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але незаконно скасову ють право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки. Згідно правової позиції, викладеної в цій постанові відмова на отримання паспор та у формі книжечки є протиправною.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 року зазначена вище справа розподілена та 30.09.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 05.10.2020 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на наступне.
Так, як зазначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) 14.07.1988 року отримала паспорт зразка СРСР НОМЕР_1 в ОВД Бабушкінського району м. Дніпропетровська. В зв`язку зі зміною прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » в ОВД Бабушкінського району м. Дніпропетровська отримала паспорт зразка НОМЕР_2 . Паспорт громадянина України позивач не отримувала.
Як убачається із матеріалів справи, листом від 29.08.2019 року за №1211/5994 Шевченківський районний відділ у м. Дніпрі Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби відмовив позивачу щодо видачі паспорта громадянина України у вигляді кни жечки. В обґрунтування відмови позивачу запропоновано спочатку звернутися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська задля отримання судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 р.
Відповідно до довідки державної установи «Кам`янська виправна колонія (34)» від 14.11.2019 року №34/5-6058 в установі виконання покарань - 34 Дніпропетровської області з 09.09.1998 дійсно відбувала міру кримінального покарання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.1998 року на строк 1 рік 3 місяці позбавлення волі. 22.11.1998 року ОСОБА_1 була звільнена з установи за постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.10.1998 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» від 24.07.1998 року.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24.06.2020 року №6519, за відомостями Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління - Реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є такою особою, у якій відсутня реєстрація у м. Дніпро.
02.07.2020 року за №14/5-1157 на запит щодо надання завірених копій карток реєстрації (Ф-А) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , відділ обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повідомив начальнику Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі ГУ МС України в Дніпропетровській області надав копію листів будинкової книги щодо реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Також відділ повідомив, що станом на 02.07.2020 року в розпорядженні департаменту відсутні картки реєстрації осіб (Ф-А) та поквартирна картка (Ф-Б) за адресою: АДРЕСА_3 .
23.07.2020 року за №1211/0558 листом Шевченківський районний відділ у м. Дніпрі Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби повідомив позивачу про відсутність правових підстав для оформлення та видачі паспорту громадянина України та запропонував позивачу звернутися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська задля отримання судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 р.
Відповідно до посвідчення про взяття на облік за №93 Міського центру соціальної допомоги Дніпровської міської ради, яке дійсно до 31.12.2009 року позивач перебувала на обліку в центрі обліку бездомних громадян як особа, як особа, яка не має постійного місця проживання, і переважне місцезнаходження якої може бути зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .
Також, відповідно до посвідчення про взяття на облік за №26 Міського центру соціальної допомоги Дніпровської міської ради від 28.08.2020 року, позивач перебуває на обліку в центрі обліку бездомних громадян як особа, як особа, яка не має постійного місця проживання, і переважне місцезнаходження якої може бути зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .
З відповіді відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 28.10.2020 року №6/5-995, яка надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 29.10.2020 року, убачається, що позивач, ОСОБА_1 відповідно до копії картки форми «А» була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 22.07.1988 р. по 14.06.1991 р. Відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року № 888-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» внесено зміни до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». З 04 квітня 2016 року повноваження з питань реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання, перебування фізичних осіб передано до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Таким чином, письмова інформація щодо реєстрації та зняття з реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 з 14.06.1991 р. по теперішній час відсутня.
Так, до означеної відповіді від 28.10.2020 року №6/5-995, відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради долучено копію картки форми «А» щодо реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на 2 арк. у період з 22.07.1988 р. по 14.06.1991 р.
Не погодившись із відповіддю щодо відмови в оформленні та видачі паспорту громадянина України, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до підпункту "а" пункту 1 частини 1 статті 13, частини 1 статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Згідно з частинами 2 - 6 статті 21 цього Закону кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років.
Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.
Паспорт громадянина України видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання або не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його термінове отримання. Паспорт громадянина України вперше видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання.
Відповідно до частин 1, 2, 9 статті 16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Про втрату або викрадення документа на території України заявник (батьки особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, або інші її законні представники, представники закладів, які виконують функції опікунів чи піклувальників над особою) зобов`язаний у порядку і строки, визначені законодавством, повідомити уповноваженому суб`єкту, який здійснив видачу документа, та органам Національної поліції, якщо інше не передбачено цим Законом.
Замість втраченого або викраденого документа уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, після встановлення факту видачі раніше такого документа особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформляє та видає новий документ.
Згідно з частиною 7 статті 16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.
Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" №302 від 25.03.2015 року, пунктом 2 якої передбачено запровадження із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

- з 1 січня 2016 року - оформлення і видачі паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII;

- з 1 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 цієї постанови Кабінету Міністрів України установлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (надалі Порядок №302). Цей порядок визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5, 7 Порядку №302 кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

Оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Згідно з пунктом 20 Порядку №302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за зареєстрованим місцем проживання особи.

Особа, яка досягла 14-річного віку та місце проживання якої не зареєстровано, для оформлення паспорта вперше подає документи до територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за місцем фактичного проживання в Україні.

За правилами пункту 24 Порядку №302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС / територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Заявник має право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів.

Порядок подання документів для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого передбачений статтями 46 68 Порядку №302.

Так, згідно з пунктом 49 Порядку №302 після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт.

Відповідно до пунктів 50, 51 Порядку №302 ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру.

Пошук в Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються заявником, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України (у разі оформлення паспорта вперше із застосуванням засобів Реєстру).

Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт у зв`язку з поданням заяви про втрату паспорта і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

Пунктом 60 Порядку №302 передбачено, що після проведення необхідних перевірок за заявою про втрату паспорта, встановлення факту оформлення особі паспорта, який заявлено як втрачений/викрадений, та його реквізитів, ідентифікації особи працівник територіального підрозділу ДМС складає за заявою про втрату паспорта висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником такого територіального підрозділу ДМС. У висновку зазначаються результати перевірки і прийняте рішення про оформлення паспорта.

Згідно з пунктами 61 64 Порядку №302 у разі коли паспорт зразка 1994 року був оформлений територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, територіальний підрозділ ДМС надсилає запити до відповідного територіального органу ДМС.

У разі коли картотеки заяв про видачу паспорта територіального підрозділу ДМС не збереглися, відсутня будь-яка інформація в наявних даних обліку територіального органу ДМС, проводиться процедура встановлення особи відповідно до пункту 43 цього Порядку.

За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі втраченого паспорта зразка 1994 року, перевірки факту належності до громадянства України особи, яка набула громадянство України відповідно до статті 6 Закону України "Про громадянство України", працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за формою, встановленою МВС, та приймає рішення про оформлення паспорта або про відмову в його оформленні.

Якщо за результатами проведення процедури встановлення особи її не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника відповідно до пунктів 100 і 101 цього Порядку.

Пунктами 100, 101 Порядку №302 передбачено, що територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

У рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку і строки, встановлені законодавством, зазначаються підстави відмови.

Заявник має право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта.

Згідно з пунктом 115 Порядку №302 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі паспорта може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

ДМС, територіальний орган ДМС має право переглянути рішення, прийняте відповідно територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС, і за наявності підстав зобов`язати його скасувати попереднє рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі паспорта і прийняти нове рішення на підставі раніше поданих документів (пункт 116 Порядку №302).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2019 року за №620/33591, затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (надалі - Тимчасовий порядок №456).

Цей Тимчасовий порядок визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 2 розділу І Тимчасового порядку №456 паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 року №353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України".

Відповідно до пункту 3 розділу І Тимчасового порядку №456 оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС): особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу І Тимчасового порядку №456 оформлення і видача паспорта здійснюються протягом 30 календарних днів з дня подання особою до територіального підрозділу ДМС заяви та документів для оформлення і видачі паспорта.

Заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи.

Розділом VI Тимчасового порядку №456 регламентована процедура видачі паспортів замість утрачених або викрадених.

Так, пунктом 3 розділу VI Тимчасового порядку №456 передбачено, що під час розгляду заяви працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку інформації за даними відомчої інформаційної системи ДМС, а відомостей про реєстрацію місця проживання, які подані заявником, - за даними обліку територіального органу ДМС. У разі, якщо особа зазначила у заяві, що її місце проживання зняте з реєстрації та/або не зареєстроване, така перевірка здійснюється за обліками всіх територіальних органів ДМС.

У разі, якщо відомості, зазначені в документах, поданих заявником, відсутні в обліку територіального органу ДМС або не відповідають його даним, працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку та/або уточнення таких даних у відповідному органі реєстрації в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 4, 6 розділу VI Тимчасового порядку №456 якщо втрачений/викрадений паспорт був отриманий у територіальному підрозділі ДМС, до якого подано заяву про втрату паспорта, здійснюється звірка даних особи та її фотозображення з даними і фотокарткою, уклеєною до заяви про видачу цього втраченого/викраденого паспорта.

У разі отримання паспорта, який було втрачено/викрадено, в іншому територіальному підрозділі ДМС для підтвердження видачі цього паспорта саме тій особі, яка його втратила / у якої викрадено паспорт, не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату/викрадення паспорта до територіального підрозділу ДМС, який здійснював оформлення паспорта, який було втрачено/викрадено, засобами поштового або фельд`єгерського зв`язку надсилається запит за формою, наведеною в додатку 9 до цього Тимчасового порядку, з долученою фотокарткою цієї особи.

У разі, якщо втрачений/викрадений паспорт був оформлений територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, територіальний підрозділ ДМС надсилає такі запити до всіх територіальних органів ДМС.

У разі, якщо картотеки заяв про видачу паспорта, який було втрачено/викрадено, територіального підрозділу ДМС не збереглися, відсутня будь-яка інформація у наявних даних обліку територіального органу ДМС, проводиться процедура встановлення особи відповідно до розділу VIII цього Тимчасового порядку.

Згідно з пунктом 8 розділу VI Тимчасового порядку №456 після проведення необхідних перевірок за заявою про втрату паспорта працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за заявою про втрату паспорта за формою згідно з додатком 11 до цього Тимчасового порядку, який затверджується керівником цього підрозділу. У висновку зазначаються результати перевірки і прийняте рішення про видачу паспорта.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу Х Тимчасового порядку №456 територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

У рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), яке доводиться до відома заявника протягом п`яти робочих днів з дня його прийняття, зазначаються підстави відмови.

Заявник має право повторно звернутися до територіального підрозділу ДМС в разі зміни або усунення обставин, через які йому було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки).

Аналіз норм Порядку №302 та Тимчасового порядку №456 свідчать, що процедура оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого) та видачі територіальними підрозділами ДМС паспорта громадянина України як у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, так і у вигляді паспортної книжечки, вимагає від особи подання заяви встановленої форми та необхідних документів. У разі достатності та повноти поданих заявником документів територіальний підрозділ ДМС проводить відповідні перевірки та звірки, зокрема встановлення факту оформлення особі паспорта, який заявлено як втрачений/викрадений, ідентифікацію особи та перевірку факту належності особи до громадянства України.

Умовою прийняття рішення про оформлення паспорта (у тому числі замість втраченого або викраденого) є проходження ідентифікації особи (процедури встановлення особи) та підтвердження факту належності особи до громадянства України.

Як вже зазналось вище, у позові представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) 14.07.1988 року отримала паспорт зразка СРСР НОМЕР_1 в ОВД Бабушкінського району м. Дніпропетровська. В зв`язку зі зміною прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » в ОВД Бабушкінського району м. Дніпропетровська отримала паспорт зразка НОМЕР_2 .

Судом установлено, що в встановленому порядку паспорт громадянина України зразка 1994 року позивач не отримувала. Так, у період з 22.07.1988 р. по 14.06.1991р. позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та у період з 17.06.1991 р. по 04.02.1992 р. була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, на момент 24.08.1991 р. Разом з цим, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24.06.2020 року №6519, за відомостями Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління - Реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є такою особою, у якій відсутня реєстрація у м. Дніпро. До того ж, будь-яких інших документів, які б посвідчували її особу та підтверджували громадянство України або спеціальний статус, передбачених статтею 5 Закону України "Про громадянство України", частиною 1 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", а також документів з фотозображеннями ОСОБА_1 не має.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про громадянство України" громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Належність до громадянства України визначає стаття 3 Закону України "Про громадянство України". Відповідно до частини 1 цієї статті громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону України "Про громадянство України" повноваження щодо встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №215/2001).

Цей Порядок відповідно до Закону України "Про громадянство України" (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 розділу І Порядку №215/2001 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Заяви з питань громадянства оформлюються: про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи.

Заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 розділу ІІ Порядку №215/2001 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно з пунктом 8 розділу ІІ Порядку №215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пунктів 89, 90 розділу IV Порядку №215/2001 територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Пунктом 117 розділу V Порядку №215/2001 передбачено, що у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України.

Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Відповідно до пункту 120 розділу V Порядку №215/2001 особам, які проживають в Україні і стосовно яких прийнято рішення про встановлення їх належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 - 3 частини першої статті 3 Закону, територіальні підрозділи Державної міграційної служби України видають відповідні документи, які підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України.

Однак, судом установлено, що з метою встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, позивач до суду із відповідною заявою не зверталася.

Отже, з огляду на те, що позивач на момент звернення із заявою про видачу паспорту не отримувала паспорт громадянина України, будь-які інші документи, які підтверджують її належність до громадянства України та містять фотозображення та відмітки про її прописку, у неї відсутні, але вона стверджує, що станом на 24.08.1991 року вона постійно проживала на території України як громадянка колишнього СРСР, тому ці обставини потребують процедури встановлення належності до громадянства України, передбаченої Порядком №215/2001, для чого позивачу, на думку суду, спочатку слід звернутися до суду із відповідною заявою задля отримання судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 р., потім до територіального підрозділу ДМС за місцем свого проживання в Україні, подавши відповідну заяву та необхідні документи.

Тож, у даному випадку суд вважає, що при встановленні юридичного факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 р. у передбаченому законом порядку дозволяє встановити належність ОСОБА_1 до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України", дає підстави територіальному підрозділу ДМС зареєструвати її громадянкою України та закінчити процедуру оформлення та видачі їй паспорта громадянина України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1, 2 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, вирішуючи спір у межах позовних вимог, установив, що відповідач як у спірних правовідносинах, пов`язаних з видачею позивачу паспорту громадянина України замість паспорту громадянина колишнього СРСР, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, протиправних дій чи бездіяльності щодо позивача не вчиняв.

Як з`ясував суд, позивач звертаючись за видачею паспорту громадянина України замість паспорту громадянина колишнього СРСР, не подала до територіального підрозділу ДМС необхідні документи та інформацію, які б свідчили про її належність до громадянства України. Бази даних Єдиного державного демографічного реєстру та картотек таку інформацію також не підтверджували. Тож, умови для прийняття відповідачем рішення про оформлення паспорту громадянина України не були виконані.

На думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв згідно із вимогами ст. 19 Конституції України та спірне рішення прийняте ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо протиправності дій відповідача, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, обґрунтовано, у зв`язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник