Справа № 400/5737/20
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2021 р. № 400/5737/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. в порядку письмового провадження з урахуванням особливостей розгляду окремих категорій термінових справ розглянув адміністративну справу

за позовом:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030

про:визнання дій протиправними; визнання протиправною та скасування постанови від 19.11.2020 ВП № 63660427,

Військова частина НОМЕР_1 (надалі - позивач) звернулась з позовом до Центрального відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 19.11.2020 р. про стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №63660427 в чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, в розмірі 20 000 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 19.11.2020 р. про стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №63660427 в чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення суду позивачем здійснено заходи щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації, яка становить 16734,98 грн., тобто вбачається зміна майнового стану, тому рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №400/2107/20 носить майновий характер, натомість відповідачем виконавчий збір винесено щодо виконання рішення немайнового характеру. Відтак позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням статті 27 Закону №1404-VIII, оскільки не вірно визначено розмір виконавчого збору, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою суду від 14.12.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито позовне провадження за окремою категорією термінових справ на підставі ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено розгляд справи без призначення судового засідання та виклику сторін.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року за результатами розгляду адміністративної справи №400/2107/20, позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення 13.09.2019 р.

Судом 12 жовтня 2020 року на виконання рішення суду видано виконавчий лист.

19 листопада 2020 року старшим державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Хмельницькою Ю.О. винесено постанову про стягнення з позивача (боржника) виконавчого збору в сумі 20000 гривень.

Не погоджуючись із вказаними діями та постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частин 3, 4 ст.27 Закону №1404-VIII при примусовому виконанні рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що виконавчий збір є платежем, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа, яке полягає у сукупності наступних необхідних дій: безпосередньому вчиненні державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення, а також фактичному та самостійному стягненні або поверненні ним заборгованості з боржника на користь стягувача.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист №400/2107/20 виданий на виконання рішення зобов`язального характеру та містить вимогу про зобов`язання боржника вчинити певні дії, а не стягнення державним виконавцем коштів чи майна на користь стягувача.

З огляду на вказані приписи посилання позивача на ту обставину, що рішення суду є рішенням майнового характеру є необгрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 20000 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при відмові у задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Центрального відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар