Справа № 640/23317/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Київ № 640/23317/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 - фізичної особи підприємця

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить визнати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 21 березня 2019 року за №№0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650 такими, що не вручені ОСОБА_1 .

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оригінали податкових повідомлень-рішень від 21.03.2019 року за №№0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650 позивачем не отримувалися, оскільки повернулися 06.07.2019 року ГУ ДПС у м. Києві за закінченням терміну зберігання, що спричинило порушення прав позивача в частині правильного обчислення строку сплати грошового зобов`язання та строку адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень.

Зокрема, позивач посилається на пункт 6 розділу ІІ Порядку надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень, відповідно до якого, на переконання позивача, контролюючим органом мало б бути направлено вказані податкові повідомлення-рішення повторно.

Крім того, направлення оригіналів тринадцяти податкових повідомлень-рішень здійснено відповідачем одним конвертом, що не може бути підтвердженням направлення контролюючим органом усіх податкових повідомлень-рішень позивачу належним чином, чим порушено норми податкового законодавства України.

Враховуючи зазначене, позивач просить суд визнати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 21.03.2019 року за №№0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650 такими, що не вручені останньому.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через канцелярію суду 23.01.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позову заперечує, з огляду на те, що в силу положень статей 42 та 58 Податкового кодексу України, податкові повідомлення-рішення від 21.03.2019 року, направлені контролюючим органом на адресу позивача, направлені належним чином. Зокрема, відповідачем зазначено, що нормами податкового законодавства України не встановлено вимоги для контролюючого органу про вручення (направлення) кожного податкового повідомлення-рішення з одного й того ж податку окремо.

Через канцелярію суду 05.02.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій позов підтримано з підстав, викладених у позовній заяві.

Через канцелярію суду 20.10.2020 року представником відповідача подано клопотання про об`єднання в одне провадження позовів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2020 року встановлено ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали надати суду письмову позицію в підтримку клопотання про об`єднання в одне провадження справ №640/23317/19 та №640/20565/20, або із запереченнями проти його задоволення із доказами направлення останніх відповідачу; представнику Головного управління ДПС у м. Києві подати докази направлення клопотання про об`єднання в одне провадження справ №640/23317/19 та №640/20565/20 позивачу в дводенний строк з моменту отримання цієї ухвали.

Через канцелярію суду 28.12.2020 року позивачем подані письмові пояснення на клопотання про об`єднання в одне провадження справ №640/23317/19 та №640/20565/20, в якому просить відмовити у його задоволенні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання в одне провадження справ №640/23317/19 та №640/20565/20 відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_1 звернувся до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві із заявою від 07.10.2019 року, в якій повідомлено податковий орган, що 07.10.2019 року в електронному кабінеті платника податків останнім виявлено нарахування податку у вересні 2019 року Сквирським та Таращанським відділеннями Білоцерківської ОДПІ. Також, позивачем повідомлено, що жодних податкових повідомлень-рішень йому не надходило, з огляду на що, просив надіслати на його адресу документи, на підставі яких нараховано податки, надіслати копії документів, підтверджуючих направлення на його адресу проживання податкових повідомлень-рішень та причин їх невручення та ін.

Листом ГУ ДПС у м. Києві від 29.10.2019 року №6833/Г/26-15-33-14-23 позивачу повідомлено, на виконання вимог пункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України останньому, як власнику нерухомого майна, 29.03.2019 року нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке проведено Програмним забезпеченням ІТС «Податковий блок» в автоматичному режимі за ставкою, внесеною територіальним органом за місцем знаходження об`єктів нерухомого майна.

В свою чергу, податкові повідомлення-рішення направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу реєстрації позивача, які повернулися до ГУ ДФС у м. Києві за закінченням терміну зберігання 06.07.2019 року.

Зокрема, до листа долучені копії податкових повідомлень - рішень від 21.03.2019 року №№0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, докази їх направлення та розрахунок податку по об`єкту оподаткування.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення такими, що вручені неналежним чином, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі також - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктами 42.1., 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до абзацу 6 пункту 42.4. статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З матеріалів справи судом встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві винесені податкові повідомлення-рішення від 21.03.2019 року за №№0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650, 0-2650 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі статті 266 ПК України.

Згідно з пунктом 58.2 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У разі зменшення (збільшення) контролюючим органом суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення.

Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень-рішень щодо окремих платників податків.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищезазначені положення ПК України, висновується, що належними та допустимим доказом щодо підтвердження або спростування доводів відповідача щодо належного вручення позивачу контролюючим органом поштовим зв`язком податкових повідомлень-рішень від 21.03.2019 року, є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем до відзиву долучено копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та конверту, направленого за трек-номером 748 ГУ ДФС у м. Києві адресату ОСОБА_1 за поштовою адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідає дійсній адресі реєстрації позивача, що не заперечується останнім.

Відповідно до відбитку штемпеля працівника ПАТ «Укрпошта», зазначений конверт повернувся на адресу відправника ГУ ДФС у м. Києві 06.07.2019 року без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що, згідно із положеннями статей 42 та 58 ПК України, свідчить про вручення податкових повідомлень-рішень належним чином.

Щодо інших доводів позивача, суд зазначає що ані нормами ПК України, ані нормами іншого податкового законодавства України не встановлено вимог для контролюючого органу щодо вручення (направлення) кожного податкового повідомлення-рішення з одного й того ж податку, окремо. Крім цього, суд зауважує, що позивачем помилково ототожнено направлення податкових повідомлень-рішень з одного податку різними конвертами із обов`язком, встановленим пунктом 58.2 статті 58 ПК України, відповідно до якого, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом.

Крім того, Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не передбачено обов`язкового опису вкладення у разі направлення рекомендованого поштового відправлення.

Зокрема, позивач безпідставно посилається на пункт 6 розділу ІІІ Порядку надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204, яким встановлено, що у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

На переконання позивача, на підставі цього пункту вказаного Порядку, відповідачем мало б бути направлено податкові повідомлення-рішення від 21.03.2019 року позивачу повторно, разом з тим, судом встановлено відсутність допущення ГУ ДФС у м. Києві помилки при направленні означених рішень, а позивачем не зазначено, яку саме помилку допущено контролюючим органом.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v.» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачами вимог законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, позивач скористався своїм правом на судовий захист та їм такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного останнім.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статті 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне рішення складено 13.01.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна