Справа № 320/6192/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року № 320/6192/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До електронного кабінету Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, який сформований в системі «Електронний суд», в якому позивач просив суд:

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про списання недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску, яка обліковується щодо позивача;

- зобов`язати відповідача відкликати вимогу ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 № Ф-128000-56.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на нього як на фізичну особу-підприємця (до внесення запису про припинення підприємницької діяльності), який перебував на загальній системі оподаткування, поширюються вимоги пункту 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 13.05.2020 № 592-IX «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Вважає, що він відповідає критеріям платників податків, яким Законом надано право на списання недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ). Проте, відповідач всупереч вимогам закону безпідставно обмежив позивача в реалізації гарантованого йому права на списання вказаної недоїмки зі сплати ЄСВ.

Ухвалою суду від 22.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

31 серпня 2020 року від представника відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджував, що камеральною перевіркою встановлено невідповідність платника ОСОБА_1 вимогам, передбаченим пунктом 9-15 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з тих підстав, що позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування та звітності. У зв`язку з чим заборгованість по єдиному внеску з урахуванням штрафів і пені за період з 01.01.2017 по 23.03.2020 не підлягає списанню. Додатково зазначено, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем при поданні звітів самостійно ствердив правильність заповнення звітів та узгодив нараховані суми з єдиного внеску, які зараховані платнику до даних персоніфікованого обліку за відповідні періоди, що в подальшому може використовуватися як додатковий стаж при призначенні пенсії, що не відповідає пункту 9-15 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім того, відповідач заперечував щодо відшкодування на користь позивача 10 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, обумовлюючи свої твердження відсутністю доказів, які б це підтверджували.

03 вересня 2020 року до електронного кабінету Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява, яка сформована в системі «Електронний суд» про компенсацію 10200, 00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу з відповідними доказами на її обґрунтування.

02 листопада 2020 року до електронного кабінету Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за результатом вивчення змісту якої судом встановлено, що позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом вбачається, що ОСОБА_1 з 09.10.2007 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що в ЄДР вчинено відповідний запис 0001757.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2005 підклас 45.25.1 було - «Інші спеціалізовані будівельні роботи».

23 березня 2020 року державним реєстратором припинено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за його рішенням, про що в ЄДР вчинено відповідний запис 3001757.

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що позивач перебував на обліку в Макарівській ДПІ Ірпінського управління ГУ ДПС у Київській області з 09.10.2007 по 23.03.2020 на загальній системі оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з ІТС «Податковий блок» у ФОП ОСОБА_1 станом на 30.06.2020 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка складає 33449, 68 грн., в т.ч. 2017 рік - 8448, 00 грн., 2018 рік - 9828, 72 грн., 2019 рік - 11016, 72 грн., 2020 рік - 2078, 12 грн. Встановлено, що сплата ЄСВ за період з 01.01.2017 по день розгляду справи судом відсутня.

Відповідач зазначив, що у зв`язку із наявністю в інтегрованій картці платника податків позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до вимог статті 25 Закону № 2464-VІ сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 № Ф-128000-56. Вищевказаний факт позивачем не заперечувався.

08 липня 2020 року Головним управлінням ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку позивача, за результатами якої складено акт № 0003/10-36-56-05/ НОМЕР_1 «Про результати камеральної перевірки податкової звітності» за період з 01.01.2017 по 23.03.2020.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що згідно з наявною інформацією ІС «Податковий блок», ОСОБА_1 з 09.10.2007 по 23.03.2020 підприємницьку діяльність здійснював на загальній системі оподаткування.

У відповідності до наявної інформації ІС «Податковий блок», ОСОБА_1 15.06.2020 подано звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік на загальну суму 8448, 00 грн., за 2018 рік на загальну суму 9828, 72 грн., за 2019 рік на загальну суму 11016, 72 грн. та за 2020 рік на загальну суму 2078, 12 грн.

Перевіркою встановлено та в акті зафіксовано невідповідність платника ОСОБА_1 вимогам, передбаченим пунктом 9-15 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з тих підстав, що позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування та звітності. У зв`язку з чим заборгованість по єдиному внеску з урахуванням штрафів і пені за період з 01.01.2017 по 23.03.2020 не підлягає списанню.

Не погоджуючись з правомірністю дій контролюючого органу в частині не прийняття рішення про списання недоїмки по сплаті ЄСВ, а також не вжиття заходів щодо відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Зі змісту акта камеральної перевірки від 08.07.2020 № 0003/10-36-56-05/ НОМЕР_1 встановлено, що у відповідності до наявної інформації ІС «Податковий блок», позивачем 15.06.2020 подано звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік на загальну суму 8448, 00 грн., за 2018 рік на загальну суму 9828, 72 грн., за 2019 рік на загальну суму 11016, 72 грн. та за 2020 рік на загальну суму 2078, 12 грн.

За результатами камеральної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про невідповідність платника ОСОБА_1 вимогам, передбаченим пунктом 9-15 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з тих підстав, що позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування та звітності. У зв`язку з чим заборгованість по єдиному внеску з урахуванням штрафів і пені за період з 01.01.2017 по 23.03.2020 не підлягає списанню.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем при поданні звітів самостійно ствердив правильність заповнення звітів та узгодив нараховані суми з єдиного внеску, які зараховані платнику до даних персоніфікованого обліку за відповідні періоди, що в подальшому може використовуватися як додатковий стаж при призначенні пенсії, що не відповідає пункту 9-15 Закону.

Позивач у відповіді на відзив заперечував щодо повідомлених відповідачем даних та зазначив, що діяв в межах вимог пункту 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 13.05.2020 № 592-IX «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» та вважає, що він відповідає критеріям платників податків, яким Законом надано право на списання недоїмки зі сплати ЄСВ. Додатково зазначив, що звітність щодо нарахованих сум ЄСВ за 2017-2020 роки подана ним разом із заявою про списання недоїмки, як то передбачено пунктом 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 13.05.2020 № 592-IX.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані положеннями Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ).

Пунктами 2, 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VІ передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

23 березня 2020 року позивачем припинено його підприємницьку діяльність, про що зазначалося вище і учасниками справи не заперечується.

Проте, в ході розгляду справи встановлено, за позивачем станом на 15.06.2020 обліковується заборгованість в розмірі 31371, 56 грн. за кодом платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) за період з 01.01.2017 по 23.03.2020.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб-підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин другої-четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами першим, третім-п`ятим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція № 449.

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн. (абзаци перший-третій, одинадцятий пункту 3 розділу VI Інструкції № 449).

Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Так, Законом України від 13.05.2020 № 592-IX «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» (далі - Закон № 592-IX), який частково набрав чинності 03.06.2020, доповнено Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» пунктом 9-15 Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до змісту якого підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»:

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи-підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

З пояснювальної записки до проекту Закону № 592-ІХ убачається, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 260/81/19, яка врахована судом у спірних правовідносинах.

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що позивач був платником єдиного внеску в розумінні вимог пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ та перебував на загальній системі оподаткування.

Крім того, з урахуванням встановлених обставин, позивач відповідає критеріям платників податків, яким Законом № 592-IX надано право на списання недоїмки зі сплати ЄСВ, з огляду на таке: позивач має недоїмку зі сплати ЄСВ; позивачем з 01.01.2017 не було отримано доходу від підприємницької діяльності; позивач перебував на загальній системі оподаткування; позивачем припинено статус фізичної особи-підприємця; в установлений 90-денний строк позивач звернувся до відповідача з заявою від 15.06.2020 про списання суми недоїмки зі сплати ЄСВ, а також через електронний кабінет платника податків позивачем було подано звітність щодо сум нарахованого ЄСВ за 2017-2020 роки, що не спростовано відповідачем.

В той же час, суд критично ставиться до висновків акту камеральної перевірки відповідача, що позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування та звітності, оскільки такі висновки контролюючого органу є суперечливими з тих підстав, що відповідачем в описовій частині акту констатовано здійснення позивачем підприємницької діяльності за період з 09.10.2007 по 23.03.2020 саме на загальній системі оподаткування, в той час як висновки акту камеральної перевірки звелись до того, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, що не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, відповідачем визнано факт того, що позивачем 15.06.2020 подано звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік на загальну суму 8448, 00 грн., за 2018 рік на загальну суму 9828, 72 грн., за 2019 рік на загальну суму 11016, 72 грн. та за 2020 рік на загальну суму 2078, 12 грн. Факт отримання вказаних звітів підтверджений наданими відповідачем до відзиву на позов квитанціями № 2 та самими звітами.

Із наявних в матеріалах справи звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за вказані періоді вбачається, що жодного чистого доходу (прибутку) позивач не отримував.

Натомість, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами як отримання позивачем будь-якого доходу (прибутку) від зайняття підприємницької діяльності за спірний період, так і перебування його на спрощеній системі оподаткування. Крім того, зі змісту поданих звітів вбачається, що в графі « 6» міститься інформація про перебування позивача як ФОП на загальній системі оподаткування. Зазначені відомості залишені відповідачем поза увагою.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідачем у відзиві не наведено доводів, які б спростовували надані позивачем пояснення та докази, не надано доказів на підтвердження наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про списання недоїмки по сплаті ЄСВ, яка обліковується щодо позивача, оскільки позивачем виконано усі передбачені Законом № 592-IX вимоги щодо прийняття такого рішення, і, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача відкликати вимогу ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 № Ф-128000-56, суд зазначає, що в силу приписів пункту 9-15 Закону № 592-IX, вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Оскільки в ході розгляду справи судом встановлено порушення прав позивача в частині не прийняття відповідачем рішення про списання недоїмки по сплаті ЄСВ, яка обліковується за позивачем, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача та наявність законодавчих підстав щодо зобов`язання Головне управління ДПС у Київській області відкликати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 № Ф-128000-56.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності його дій.

Натомість, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача 10200, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 143 КАС України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 143 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На обґрунтування поданої заяви вказує, що 20.07.2020 між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги № 2020-07-20, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат відповідно до чинного законодавства України приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу, визначену в пункті 1.2 цього договору, а саме представництво інтересів клієнта у спорі з ГУ ДПС у Київській області щодо списання недоїмки зі сплати ЄСВ.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 договору, за надання правничої допомоги за цим договором сторони встановили погодинну оплату о 1200 грн./год.

Клієнт оплачує надану правничу допомогу на підставі виставленого рахунку (рахунків) протягом п`яти банківських днів з моменту його отримання, якщо інше не зазначено у самому рахунку (пункт 2.3 договору).

Рахунок буде містити опис наданої правничої допомоги та іншої виконаної роботи, витраченого часу, перелік фактичних витрат, понесених адвокатом в інтересах клієнта (пункт 2.4 договору).

За наслідками виконання цього договору (або окремих етапів) сторони можуть підписувати акт наданої правничої допомоги (пункт 2.6 договору).

Суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відтак, належним та допустимим доказом надання правової допомоги є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом/розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року в справі № 569/17904/17.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Позивачем на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10200, 00 грн. додано копію акта прийому-передачі № 0608 від 06.08.2020; копію рахунку на суму 10200, 00 грн. та копію квитанції № 01/06-08 від 06.08.2020 про сплату 10200, 00 грн.

Дослідивши вищевказані документи, враховуючи складність адміністративної справи та обсяг і зміст позовної заяви з доданими до неї документами, суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на рахунок позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області прийняти рішення про списання недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску, яка обліковується щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відкликати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 № Ф-128000-56.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн. (три тисячі гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування ЄСІТС апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.