Справа № 520/16369/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13.01.2021 р. справа №520/16369/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління ДПС у Харківській області
провизнання протиправною та скасування податкової вимоги; визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 18.11.2020р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 19.11.2020р. Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 21.12.2020р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, платник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Харківській області форми «Ф» № 7215-13 від 27 жовтня 2020 року про сплату ОСОБА_1 суми податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами в розмірі 39446,29 грн. (тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок шість гривень 29 копійок); 2) визнання протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області щодо внесення до електронного кабінету, інтегрованої картки та інших інформаційних систем ДФС, ведення яких здійснюється відповідачем, інформації про наявність у ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 39446, 29 грн. (тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок шість гривень 29 копійок); 3) зобов`язання Головного управління ДФС у Харківській області виключити з електронного кабінету, інтегрованої картки та інших інформаційних систем ДФС внесення податкової інформації до яких здійснюється відповідачем, інформацію про наявність у ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 39446, 29 грн. (тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок шість гривень 29 копійок).

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що контролюючим органом протиправно кваліфікував у якості податкового боргу неузгоджену суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом - контролюючий орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що податкова вимога була складена контролюючим органом відповідно до норм чинного законодавства, оскільки станом на 31.10.2019р. згідно даних інформаційної системи «Податковий блок» по платнику податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг у загальній сумі 39.446,29 грн. Вказана сума виникла в результаті несплати протягом 10 календарних днів узгоджених податкових зобов`язань за податковим повідомленням - рішенням від 13.03.2020р. №0-2030, яке надсилалось платнику засобами поштового зв`язку та було ним отримано 22.08.2020р.

Відзив на позов надійшов до суду 17.12.2020р.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За твердженням контролюючого органу, заявник є власником нежитлового приміщення площею 355,5 кв.м. за адресою - АДРЕСА_1 , а також житлової квартири АДРЕСА_2 та житлового будинку за адресою - АДРЕСА_3 , тобто об`єктів справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

13.03.2020р. Управлінням без проведення будь-яких перевірок та без попереднього складання будь-яких письмових документів відносно заявника була прийнята низка податкових повідомлень-рішень, а саме:

- №0-2030 з приводу визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на суму 11.376,00грн.; за 2018 рік на суму 13.235,27 грн.; за 2019 рік на суму 14.835,02грн. (а.с.9);

- №0-2030 з приводу визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 14.835,02 грн. (а.с.10);

- №0025058/1-5606-2030 з приводу визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 13.235,27 грн. (а.с.11);

- №0-2030 з приводу визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 1.206,00грн. (а.с.12);

- №0025057/1-5606-2030 з приводу визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 1.075,95 грн. (а.с.9).

Під час розгляду справи у порядку ч.1 ст.78 КАС України контролюючим органом визнана обставина отримання заявником перелічених правових актів індивідуальної дії 22.08.2020 р.

14.09.2020р. перелічені податкові повідомлення - рішення були оскаржені заявником до суду у межах справи №520/12199/2020.

15.09.2020 р. ухвалою судді Харківського окружного адміністративного було відкрито провадження в адміністративній справі № 520/12199/2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020р. по справі №520/12199/2020 усі перелічені правові акти індивідуальної були скасовані.

27.10.2020 року ГУ ДПС у Харківській області було сформовано оскаржену податкову вимогу № 7215-13 на суму податкового боргу з грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 39.446,29 грн. (а.с.22).

Стверджуючи про невідповідність закону владного управлінського волевиявлення контролюючого органу з приводу прийняття оскарженої податкової вимоги, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2011р. порядок виконання приватною особою податкового обов`язку, а також обсяг та зміст повноважень адміністративних органів в галузі справи контролю за податковою дисципліною, а також порядок реалізації контролюючими органами процедури застосування міри юридичної відповідальності до осіб, котрі скоїли податкові правопорушення, визначений, насамперед, нормами Податкового кодексу України.

Так, за правилом п.п. 54.3.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

У силу п.п.266.7.1 ст.266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Таким чином, перелічені вище правові акти індивідуальної дії приймались контролюючим органом не у зв`язку із виявленням події вчинення заявником податкового правопорушення, а на виконання управлінської функції з обчислення громадянам грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, перелічені податкові повідомлення-рішення, котрі стосуються років, попередніх до 2019р., були прийняті контролюючим органом у спірних правовідносинах усупереч прямій нормі п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України, поза межами визначеного законом строку для реалізації владних повноважень контролю.

При цьому, положення п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України кореспондують приписам п.57.2 ст.57 Податкового кодексу України, де указано, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згаданий випадок передбачений, зокрема, п.п.«а» п.п.266.10.1 ст.266 Податкового кодексу України, відповідно до якого грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний податковий рік сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У спірних правовідносинах заявник отримав податкової повідомлення-рішення 22.08.2020р. і повинен був виконати податковий обов`язок з проведення платежу протягом 60 днів від указаної календарної дати.

У межах строку на оплату (а саме - 14.09.2020р.) заявник оскаржив ці податкові повідомлення-рішення до суду.

Юридичні наслідки оскарження податкових повідомлень-рішень до суду запроваджені приписами п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України, згідно з яким з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Між тим, за визначенням п.п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, до завершення (збігу) строку на оплату самостійно визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання платника не пов`язаного із вчиненням податкового правопорушення, заявник оскаржив винесені контролюючим органом податкові повідомлення - рішення до суду, що призвело до неузгодженості грошових зобов`язань.

Неузгоджені грошові зобов`язання об`єктивно не здатні трансформуватись у податковий борг.

Посилання контролюючого органу на приписи п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України слід визнати явно та очевидно юридично неспроможними, позаяк передбачений цією нормою кодексу строк оплати податкових зобов`язань у 10 календарних днів від дня отримання податкового повідомлення-рішення є нерелевантним відносно випадку п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України та п.п.«а» п.п.266.10.1 ст.266 Податкового кодексу України.

Отже, до спірних правовідносин стосовно оплати фізичною особою - громадянином податку нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід застосовувати строк оплати податкових зобов`язань за рішенням контролюючого органу у 60 календарних днів від дня отримання такого податкового повідомлення-рішення, а не 10 днів, на чому помилково наполягає відповідач у відзиві на адміністративний позов.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли оскаржені до суду до спливу строку на оплату грошові зобов`язання з податку (збору) не можуть набути статусу податкового боргу.

Тому, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення, адже усі вище перелічені податкові повідомлення - рішення у межах строку на оплату були оскаржені заявником до суду, а відтак, грошові зобов`язання за цими правовими актами індивідуальної дії належать до категорії неузгоджених.

У той же час, згідно з п.59.1 ст.59 та п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Відтак, відсутність події узгодження грошового зобов`язання унаслідок своєчасного застосування процедури судового оскарження зумовлює відсутність підстав для виникнення податкового боргу і унеможливлює формування податкової вимоги.

Однак, у спірних правовідносинах контролюючий орган прийняв оскаржену податкову вимогу на суму 39.446,29грн. за неузгодженими грошовими зобов`язаннями.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Між тим, у спірних правовідносинах такі порушення спричинили настання негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для скасування рішення контролюючого органу.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт не дотримався вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України оскільки протиправно відніс неузгоджене податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 39.446,29 грн. до податкового боргу та склав оскаржувану вимогу.

З огляду на викладене позов за епізодом скасування рішення контролюючого органу підлягає задоволенню.

Відповідно до п.74.1 ст.74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

У ході розгляду справи судом достеменно установлено, що в інформаційних системах контролюючого органу безпідставно відображена інформація про існування податкового боргу за оскарженою податковою вимогою, сформованою на неузгоджене грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Дана обставина безумовно створює негативні наслідки для заявника, що зумовлює необхідність задоволення позову у спосіб визнання протиправними відповідних дій контролюючого органу та спонукання до видалення недостовірної інформації з усіх інформаційних систем.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Продовжуючи розгляд заяви у частині вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9.000,00грн., суд зазначає, що у розумінні ч.1 ст.132 та п.1 ч.3 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу є витратами, пов`язаними із розглядом справи, і тому входять до складу судових витрат.

Частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16».

Розмір понесених позивачем витрат в ході судового розгляду справи підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася заявнику адвокатом Фірсовою Н.В. на підставі договору від 09.11.2020 р. №10ф/0911/20.(а.с.31-32), згідно з п.3.1 якого вартість послуг за годину фактичної роботи складає 1000,00 грн.

Продовжуючи розгляд заяви, суд зазначає, що окремою вимогою до витрат на професійну правничу допомогу, як-то передбачено ч. 4ст.134 КАС України, є детальний опис послуги.

На підтвердження надання послуг за договором від 09.11.2020 р. №10ф/0911/20 позивачем до суду подано акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 12.11.2020р. та детальний опис робіт від 12.11.2020р., згідно яких адвокатом були надані послуги з: надання консультацій, роз`яснень, аналіз судової практики, тощо для визначення правової позиції по справі: фактично витрачено адвокатом 3 (три) робочі години х 1000,00 грн. = 3 000,00 грн.; підготовка позовної заяви про скасування податкової вимоги № 7215-13 та зобов`язання вчинити певні дії: фактично витрачено 5 (п`ять) робочих годин х 1000,00 грн. = 5 000,00 грн.; збір доказів: фактично витрачено 0,5 робочих годин 500,00 грн.; підготовка копій документів доданих до позовної заяви: фактично витрачено 0,5 робочих годин = 500,00 грн. Всього вартість наданих послуг склала - 9.000,00 грн. (а.с.33-34).

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.02.2020р. по справі №813/1966/18 обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду даного спору контролюючий орган не висловив заперечень з приводу розмір витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на параметри розв`язаного спору, зокрема: явну та очевидну неправомірність передчасного віднесення неузгоджених грошових зобов`язань до податкового боргу, а також правові наслідки у вигляді виникнення обтяжень за реально неіснуючим податковим боргом, суд доходить до переконання про відповідність заявленої до стягнення суми видатків на професійну правничу допомогу значенню справи для заявника як добросовісного та сумлінного платника податків.

Також при зверненні до суду позивачем було судовий збір у розмірі 1681,60 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №12 від 16.11.2020 р. на відповідну суму.

Беручи до уваги результат вирішення спору, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 139 КАС України, і присуджує позивачу 1681,60 грн. понесених витрат з оплати судового збору.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, 139, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 7215-13 від 27.10.2020р.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області з приводу відображення в інформаційних системах відомостей з приводу наявності у ОСОБА_1 (місце реєстрації - АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 39446 (тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок шість) грн. 29 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Харківській області виключити з інформаційних систем відомості про наявність у ОСОБА_1 (місце реєстрації - АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 39446 (тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок шість) грн. 29 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46; ідентифікаційний код - 43143704) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації - АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. у якості компенсації видатків на професійну правничу допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46; ідентифікаційний код - 43143704) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації - АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко