Справа № 640/21361/19
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року м. Київ № 640/21361/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

Прийняв до уваги наступне

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить :

Визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.01.2019 № 7316/03 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 (в редакції Закону від 12.07.2001 №2663).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 (в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663), з 26.12.2018, тобто з дати звернення, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку 24670,19 грн. зазначеної у листі від 30.03.2018 №18-11.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він 26.12.2018 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 01.12.1991 (далі - Закон №1789-ХІІ). Проте, отримав відмову у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури, на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 28.12.2014 №1697-VІII.

Ухвалою суду від 18.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатись суддею Арсірієм Р.О. без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими. Представник відповідача зазначив, що оскільки у позивача відсутній необхідний стаж роботи за вислугою років та стаж роботи на посадах прокурорів, тому законних підстав для призначення та виплати йому пенсії за вислугою років немає. Крім того, звернув увагу на те, що позивач у позові помилково посилається на норми Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001), оскільки на момент звернення із заявою про призначення йому пенсії вказана норма втратила чинність. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 26.12.2018 позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано заяву та документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 (в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.01.2019 № 7316/03 відмовлено у призначені пенсії за вислугу років.

Відмовляючи у призначені пенсії, відповідач вказав про відсутність необхідного стажу, для призначення пенсії за вислугу років, пославшись при цьому на положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697.

Натомість, як вказує позивач, він звертався із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789.

Позивач вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 5 листопада 1991 року, що діяла до 1 жовтня 2011 року, було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

З 15 липня 2015 року стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697- VI .

Таким чином, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 26.12.2018 спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697- VI .

Згідно із статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

У прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення їй пенсії за вислугу років були: а) вислуга років - 24 роки; б) стаж на посадах прокурорів - 14 років.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про відмову в призначенні пенсії позивачу від 14.01.2019 №7316/03 вбачається, що стаж позивача за вислугу років складає 13 років 10 місяців, в тому числі стаж роботи на посаді прокурора - 3 роки 11 місяців.

Тобто, вислуга років позивача є меншою від 24 років стажу, визначеного частиною 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, що не надає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років.

Оскільки у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому, у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, пункт 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача не було «законних сподівань», які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу.

Крім того у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі №752/2806/17, від 30 серпня 2018 року у справі № 212/7438/16-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 638/1952/17.

Оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах Пенсійний фонд України не порушив права позивача на пенсію.

Коли стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання рішення протиправним не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16)

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.О. Арсірій