Справа № 240/5294/20
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5294/20

Головуючий у 1-й інстанції:Нагірняк М. Ф.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

13 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними щодо відмови в нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії з 01.01.2014 року по 02.08.2014 р.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року позов задоволено, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом від 13.02.2020, у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 доплат до пенсії відповідно до ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.О.Ольжича,7, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, передбачену ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум.

На вказане рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), позивач в період з січня по вересень 2014 року мав статус працюючого пенсіонера, а тому у позивача відсутнє право на встановлення підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру на умовах ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи ІІ категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.10.1993 та отримує пенсію за віком. Позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про нарахування та виплату йому пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 в розмірі, встановленому ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач за результатами розгляду заяви листом від 13.02.2020 повідомив Позивача про відсутність підстав для перерахунку її пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з огляду на те, що підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення до 01.01.2015, встановлювалось відповідно до ст.39 Закону N 796-XII. З 01.01.2015 Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VII, ст.39 Закону вилучена. На думку Відповідача, щомісячна додаткова пенсія Позивачу виплачувалася у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210 (надалі - постанова №1210. Одночасно Відповідач зазначив, що позивач у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 рік перебувала в трудових відносинах.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що з набуттям чинності Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 поновлюється редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, відповідно до якої непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення проводиться доплата у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Окрім цього, суд першої інстанції вказав на помилковість доводів відповідача, наведені у листі від 13.02.2020 року, що позивач перебувала у трудових відносинах у період з 01.01.2014 по 02.08.2014р., оскільки не було надано ніяких доказів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та з цього приводу зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній на час призначення Позивачу пенсії, непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення проводиться доплата у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Суд зазначає, що така редакція статті 39 Закону №796-ХІІ була зумовлена положеннями Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР.

В подальшому законодавець Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI вносить зміни до положень статті 39 Закону №796-ХІІ, відповідно до яких такі доплати провадяться в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, вказані зміни положень статті 39 Закону №796-ХІІ, внесені підпунктом 9 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008).

Тобто, з набуття чинності Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 поновлюється редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, відповідно до якої непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення проводиться доплата у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Згідно із ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях зон гарантованого добровільного відселення, проводиться доплата до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що наявність у позивача права на доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру за проживання в зоні безумовного відселення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, в залежності від того чи є пенсіонер працюючим чи ні.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) ОСОБА_1 із 01.01.2014 року по 02.08.2014 р. працювала у філії "Народицький райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" (а.с.42-43).

У зв`язку із чим колегія суддів зазначає, що частиною другою статті 39 Закону № 796-ХІІ чітко визначено, що пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, підвищення працюючим особам, які проживають на території радіоактивного забруднення, виплачується за місцем роботи в розмірі 25% від розміру мінімальної заробітної плати.

А тому позивач не має права на перерахунок та отримання доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру у відповідності до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилання суду першої інстанції на те, що доводи Відповідача, наведені у листі від 13.02.2020 року, що Позивач перебувала у трудових відносинах у період з 01.01.2014 по 02.08.2014р. є помилковими, так як не надано ніяких доказів, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно по ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.4. ст.9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За ч.1 с.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.2, 3 с.79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

У свою чергу ч.4 ст.161 КАС України зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З урахуванням наведеного суд першої інстанції для повного та об`єктивного розгляду справи повинен був витребувати докази щодо встановлення того, чи є позивач працюючим або непрацюючим пенсіонером, оскільки саме на цьому факті ґрунтується лист-відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13.02.2020 року.

З урахуванням встановлених у справі обставин та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги відповідача в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження, а тому така підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, прийняв рішення з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що з урахуванням положень статей 315 та 317 КАС України дає підстави для його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.