Справа № П/320/1062/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2021 року м. Київ № П/320/1062/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Повх І.С.,
за участю представників сторін:
від позивача Єрмілін С.О.,

від відповідача-1 Масник І.Р.,

від відповідача-2 Баклан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1 ,

військової частини НОМЕР_2

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач-1). В якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що за період проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2016 по 01.03.2018 йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим після звільнення у запас за станом здоров`я та виключення зі писків особового складу частини він звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період. Проте, листом від 28.10.2019 відповідач відмовив позивачеві у виплаті індексації грошового забезпечення через недостатнє фінансування, що стало підставою для звернення до суду з позовом у цій справі.

Так, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення за відповідний період та стверджує, що обмежене фінансування військової частини жодним чином не впливає на право позивача отримати виплату індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Військова частина НОМЕР_1 позов не визнала та подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що службовим листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 №248/1485 підтверджується, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 лютому 2018 у Міноборони не було, а також віддано вказівки про проведення виплат індексації починаючи з квітня 2018 року.

Додатково відповідач-1 вказав, що відповідно до службового листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 29.07.2016 № 248/2/3/617 військова частина НОМЕР_1 з 01 серпня 2016 року перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 . При цьому, індексація грошового забезпечення проводиться фінансовим органом, на забезпеченні якого перебуває військова частина у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в 103 відсотка. Отже, на думку відповідача-1, враховуючи що військовою частиною НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення чи будь-які інші виплати не здійснюється, жодних обов`язків, що стосуються виплати індексації (видання наказів, вказівок на виплату тощо) на військову частину НОМЕР_1 не покладено.

Відтак, відповідач-1 просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 суд призначив адміністративну справу №П/320/1062/20 до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 суд залучив до участі у справі №П/320/1062/20 в якості співвідповідача - військову частину НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ).

У судове засідання, призначене у справі на 12.01.2021 з`явилися уповноважені представники сторін.

Присутній у судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, зокрема просив зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , яка відповідає за фінансове забезпечення військової частин НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Додатково вказав, що наявна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення так як вона повинна була нараховуватися відповідно до норм законодавства, а не за результатами розгляду заяви позивача.

Представник відповідача-1 заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити у позові повністю та зазначив, що у військової частини НОМЕР_1 був відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Зауважив, що у даному випадку відсутня протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення, так як жодного рішення відповідачем прийнято не було, а заяву позивача було розглянуто як звернення громадянина.

Відповідач-2 правом на подання відзиву на позов не скористався. При цьому, присутній у судовому засіданні представник відповідача-2 заперечував щодо задоволення позовних вимог та вказав, що позивач не звертався до військової частини НОМЕР_2 із відповідною заявою про здійснення нарахування та виплати індексації, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України Серія НОМЕР_4 , виданого 25.07.1995 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Як було встановлено судом ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України із серпня 1995 року по 23.11.2018.

Відповідно до відомостей витягу із Наказу начальника Генерального штабу-головнокомандувача Збройних Сил України від 26.10.2018 №573 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу планування- заступника начальника оперативного управління (J3) штабу Командування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України відповідно до п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено у відставку за підпунктом «Б» (за станом здоров`я)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2018 № 262 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу планування- заступника начальника оперативного управління (J3) штабу, звільненого наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.10.2018 № 573 у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у місті Києві військового комісаріату. З 23.11.2018 виключити зі списків особового складу, всіх видів забезпечення.

Визначено, що відповідно до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, премію у розмірі 20 відсотків від посадового окладу, надбавку та особливості проходження військової служби у розмірі 10 відсотків від посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років і урахуванням коефіцієнту збільшеним 1,35, спеціальну надбавку військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України у розмірі 80 відсотків прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб та надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків до посадового окладу за період і 01 по 23 листопада 2018 року.

04.10.2019 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про проведення нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.03.2018 та виплатити заборгованість невиплаченої суми індексації грошового забезпечення а також надати довідку з помісячним розрахунком індексації за цей період.

Листом від 28.10.2019 № 331/4132 військова частина НОМЕР_5 Міністерства оборони України повідомила позивача про те, що проведення індексації грошових виплат населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у грудні 2015 року лютому 2018 не було. В той же час, механізму виплати індексації за попередні періоди нормативно не передбачено, що унеможливлює нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2018 року.

Також відповідач-1 проінформував позивача про те, що з 01.08.2016 військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до відомостей довідки від 11.12.2020 № 624/1824/44 виданої військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_1 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.07.2016 по 28.08.2018 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та невиплачувалась.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 цього Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону № 1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до положень статті 6 Закону № 1282-ХІІ Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (надалі - Порядок № 1078), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Пунктом 5 Порядку № 1078 ( у редакції чинній станом на 01.01.2016) обумовлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

При цьому, приписами пункту 5 Порядку № 1078 (у реадкції чинні станом на 28.02.2018) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Суд зауважує, що обґрунтовуючи невиплату позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач-1 не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а лише зазначає про відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення.

Проте, право позивача на отримання індексації грошового забезпечення та, відповідно, обов`язок відповідачів щодо її виплати не залежить від наявності у військових частини Міністерства оборони України бюджетного фінансування на виплату індексації грошового забезпечення.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Крім того, суд відхиляє доводи військової частини НОМЕР_1 відносно того, що ними не допущено протиправною бездіяльності стосовно не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, оскільки заява позивача від 04.10.2019 не була відмовою нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення, а була розглянута як звернення за приписами Закону України «Про звернення громадян» з таких підстав.

Як вбачається з листа №248/2/3/617 від 29.07.2016 Міністерства оборони України, з метою організації фінансового забезпечення, відповідно до вимог п.1.14, 11.2 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.11.2010 №590, та на підставі клопотання тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (Командування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України) від 28.07.2016 №331/2635 військові частини знято з фінансового забезпечення: військову частину НОМЕР_1 з фінансового забезпечення Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України; військові частини НОМЕР_6 , НОМЕР_7 з фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_8 . Зазначені військові частини з 01 серпня 2016 року зараховано встановленим порядком на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Так, суд враховує ту обставину, що військова частина НОМЕР_1 з 01.08.2016 перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 .

Водночас, в ході судового розгляду судом встановлено, що військвоа частина НОМЕР_1 розглянула звернення позивача по суті і фактично відмовила позивачу у проведенні і виплаті індексації грошового забезпечення, не дивлячись на те, що право позивача на отримання такої індексації передбачено чинним законодавством.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону № 1282-ХІІ, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Проте, як вже зазначалося, позивачу, зокрема, у період з 01.01.2016 по 01.03.2018 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалось, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача-1 - військової частини НОМЕР_1 .

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та незакладення до бюджету коштів для виплати індексації не позбавляють відповідача обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Частиною другою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи те, що відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів на підтвердження правомірності несплати позивачу індексації грошового забезпечення за період його служби з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року, суд дійшов висновку про те, що така бездіяльність відповідача-1 є протиправною.

При цьому, доводи відповідача-2 відносно того, що позивач не звертався до військової частини НОМЕР_2 не приймаються судом до уваги, оскільки позивач і не міг звертатися до цієї військової частини, оскільки не проходив службу в ній. Водночас, враховуючи, що фінансування відповідача-1 військової частини НОМЕР_1 здійснює військова частина НОМЕР_2 , що не заперечував представник відповідача-2, саме дана військова частина має нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача.

Отже, враховуючи ту обставину, що військова частина НОМЕР_1 , якою було допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення стосовно позивача, перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , враховуючи підтвердження матеріалами справи протиправності бездіяльності відповідача-1, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період служби з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано та не доведено правомірність та законність своїх дій та рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.11.2011 «Про судовий збір» та не сплачував його при зверненні до суду, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018;

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_9 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 15 січня 2021 р.