Справа № 492/1293/20
Суддя: Варгаракі С. М.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 492/1293/20
Провадження № 2-а/492/1/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді Варгаракі С.М., при секретарі судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Арциз Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Камінь-Каширського ВП ГУНП України у Волинській області старшого сержанта поліції Тимошик Андрія Олександровича, Головного управління Національної поліції України у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів, в якому просить суд скасувати постанову серії БАА № 880360 від 10.09.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень, а також стягнути з ГУНП у Волинській області витрати на правову допомогу у сумі 150,00 грн. та суму судового збору в розмірі 420,40 грн., посилаючись на те, що посилання інспектора в постанові про накладення стягнення на п. 31.4.3. «в» є необґрунтованими та він не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.,

В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суді із заявою про розгляд справи за його відсутністю, згідно якої позов підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Інспектор СРПП Камінь-Каширського ВП ГУНП України у Волинській області старшого сержанта поліції Тимошик А.О. та представник Головного управління Національної поліції України у Волинській області в судове засідання також не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.09.2020 року Інспектор СРПП Камінь-Каширського ВП ГУНП України у Волинській області старшого сержанта поліції Тимошиком А.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 880360. Згідно даної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а. с. 5, 36).

Як вбачається з вказаної постанови про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 , 10.09.2020 року, о 20 год. 58 хв. по автодорозі Р-14 109 км, Луцьк-Дольськ неподалік с. Нові-Червища керував автомобілем марки «Renoult Magnum», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп «KOEGEL SN», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що має технічні несправності відповідно до встановлених правил експлуатації його заборонено, а саме: не горіла лампа лівого габаритного ліхтаря, чим порушив п. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Підпункт «б» п. 2.3 ПДР України зобов`язує водіїв механічних транспортних засобів бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно п. 31.4.3 «в» ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, що має несправності системи гальмового керування, рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), має інші технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, заборонено його експлуатувати, а також якщо транспорт переобладнано з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у якого не горіла лампа лівого габаритного ліхтаря, що не відповідає умовам, визначеним у п. п. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач 10.09.2020 року, о 20 год. 58 хв. керував автомобілем марки «Renoult Magnum», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп «KOEGEL SN», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у якому не горів лівий габаритний ліхтар.

Проте, наданим відеозаписом не зафіксовано того, що в автомобілі, яким керував позивач, не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар.

При цьому, із вказаного відеозапису вбачається, що позивач не заперечує факту керування автомобілем з технічними несправностями.

Однак, враховуючи, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії БАА № 880360 від 10.09.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17.

Посилання позивача в позовній заяві на п. 31.6 «б» Правил дорожнього руху також не знаходять свого підтвердження, з наступних підстав.

Згідно з п. 31.6 «б» Правил дорожнього руху забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Тобто, ця норма Правил дорожнього руху забороняє подальший рух транспортного засобу та не передбачає застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Разом з тим, навіть коли під час руху виникає несправність передбачена п. 31.4.3 Правил дорожнього руху, то це врегульовано п. 31.5 Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Тобто, з урахуванням вищевказаного, повна заборона подальшого руху може бути лише у випадках, коли у темну пору доби не горять лампи усіх фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише тільки за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і беззаперечними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч. ч. 1, 3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Однак, жодних доказів на підтвердження наявності обставин для притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху, шляхом керування транспортним засобом у якого не горіла лампа лівого габаритного ліхтаря, відповідачами суду надано не було.

Відповідачі самоусунулися від виконання своїх обов`язків по доведенню правомірності оскаржуваної постанови та незважаючи на належне їх повідомлення про розгляд справи, будь-яких заперечень, пояснень чи доказів до суду не надали.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що відповідачами, на яких покладено обов`язок доказування, не надано до суду жодних доказів, які б беззаперечно підтвердили факт порушення позивачем вимог п. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху, тому відповідно, факт вчинення позивачем оскаржуваного адміністративного правопорушення є недоведеним, в зв`язку із чим, притягнення останнього до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим, внаслідок чого, оскаржувана постанова дійсно підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з ГУНП у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що розмір понесених позивачем витрат підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами.

Так, між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір від 11.09.2020 року про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано розрахунок понесених судових витрат та квитанцію від 15.09.2020 року на суму 1500,00 грн.

При цьому, в ході судового розгляду справи відповідачами не заявлялися заперечення проти суми судових витрат на правову допомогу або клопотання про зменшення розміру таких витрат, які позивач просив стягнути у складі судових витрат.

Суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони та забезпечує принцип змагальності.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм ст. 134 КАС України, викладеною у постанові від 07 травня 2020 року по справі № 820/4281/17.

Таким чином, з урахуванням відсутності з боку відповідача будь-яких заперечень щодо суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що з ГУНП у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути судові витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного вище, а також враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, наявні підстави для стягнення з ГУНП у Волинській області судового збору в розмірі 420,40 грн.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний звязок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 121, 249, 251, 252, 258, 279, 280, 283, 284, 285, 287, 293 КУпАП, ст. ст. 9, 77, 90, 122, 244-246, 251, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Камінь-Каширського ВП ГУНП України у Волинській області старшого сержанта поліції Тимошик Андрія Олександровича, Головного управління Національної поліції України у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Постанову інспектора СРПП Камінь-Каширського ВП ГУНП України у Волинській області старшого сержанта поліції Тимошика Андрія Олександровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 880360 від 10.09.2020 року скасувати.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області суму сплаченого судового збору у розмірі 420 (чотириста сорок) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Арцизький районний суд Одеської області апеляційної скарги на постанову протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених, частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст постанови суду складено 12 січня 2021 року.

Суддя

Арцизького районного суду С.М. Варгаракі