Справа № 580/3391/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3391/20 Суддя (судді) першої інстанції: М.А. Білоноженко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправними дії відповідача щодо не проведення перерахунку та невиплати пенсії позивачу з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням в сумі 25314,65 гривень; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням додаткового виду грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме, щомісячної додаткової грошової винагороди за 24 місяці перед звільненням в розмірі 25314,65 гривень; визнання протиправними дії відповідача щодо не проведення перерахунку та невиплати пенсії позивачу з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме: індексації грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням в сумі 957,84 гривень; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням, а саме, індексації грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням в сумі 957,84 гривень.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393) не містять положень про включення до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди та сум індексації грошового забезпечення. Також відповідач просить суд врахувати, що на час виникнення спірних правовідносин п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45) не передбачав використання інших видів грошового забезпечення ніж посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивача згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2019 року №173 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

З 01.08.2019 року позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992.

При цьому, пенсія по інвалідності позивачу обчислена із грошового забезпечення у сумі 9912,62 грн., визначеного відповідно до ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ, п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393, грошового атестату №316013 та довідкою від 06.09 2019 року №296.

06.05.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної пенсії по інвалідності з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням з урахування грошового забезпечення у сумі 238783, 88 гривень - посадовий оклад - 45040,00 гривень, оклад за військове звання -11040,00 гривень, надбавка за вислугу років - 27114, 10 гривень, надбавки за особливості проходження служби - 26632,70 гривень, премія - 822464,59 гривень, щомісячна додаткова грошова винагорода - 25314,65 гривень, грошова допомога на оздоровлення 20220.00 гривень, індексація грошового забезпечення 957 гривень згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 вих. № 47 від 12.02.2020 року.

До заяви позивачем додано довідку військової частини НОМЕР_1 вих. №47 від 12.02.2020 року.

Листом №1374-1631/М-03/8-2300/20 від 19.05.2020 року відповідач відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії по інвалідності з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням із служби. В листі відповідач зазначив, що стаття 43 Закону № 2262, пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 не містять положень про включення до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, сум індексації грошового забезпечення, щомісячної додаткової грошової винагороди. Крім того зазначив, що надана позивачем довідка військової частини НОМЕР_1 вих. №47 від 12.02.2020 року не містить інформації про сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення та щомісячна додаткова грошова винагорода є систематичними щомісячними виплатами, у зв`язку з чим їх належить включати до розміру грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія. При вирішенні справи суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду щодо застосування ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», викладену в постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 06 березня 2019 року у справі № 522/11262/16-а та від 13 березня 2019 року у справі № 522/7855/17. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди починаючи з дня звернення з відповідною заявою до відповідача, а саме -06.05.2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Особливості визначення заробітку (грошового забезпечення) для обчислення пенсій визначені у ст. 43 вказаного Закону.

Положеннями ч. 3 ст. 43 вказаного Закону передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приписами п. 7 Постанови № 393, регламентовано, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Аналіз наведеного свідчить про те, що до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія військовослужбовцям, включаються лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, зокрема, при обчисленні пенсії не враховуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема, щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду з серпня 2017 року по серпень 2019 року.

Наявними у матеріалах справи довідками ОК-7 та №47 від 12.02.2020 року підтверджується сплата страхувальником страхових внесків за позивача у період із серпня 2017 року по серпень 2019 року.

Вказані обставини свідчать про те, що вказана щомісячна додаткова грошова винагорода, виплачувалась позивачу щомісяця та мала постійний (систематичний) характер.

Верховний Суд розглядаючи подібні справи дійшов до переконання, що щомісячна додаткова грошова винагорода, з якої утримувався єдиний внесок, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 522/2738/17).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що отримувана позивачем щомісячна додаткова грошова винагорода має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії позивача, а тому відмова Пенсійного органу щодо врахування суми додаткового грошового забезпечення, яке отримував позивач при обчисленні розміру пенсії, є неправомірною та не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Посилання апелянта на рішення Верховного Суду від 13.03.2019 року у зразковій справі № 240/6263/18, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спір у справі № 240/6263/18 виник з інших правовідносин та не стосується предмету спору у справі, що розглядається. Висновки Верховного Суду у справі № 240/6263/18 не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним постанові від 06.02.2019 року у справі № 522/2738/17.

Стосовно наявності підстав для включення індексації до грошового забезпечення для обчислення пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями ст. 2 вказаного Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення, згідно зі ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17 Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначив, що незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема законів України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та «Про індексацію грошових доходів населення», а також Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індексацію належить включати до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на повно встановлених обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, з правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд першої інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких