Справа № 804/388/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року

м. Київ

справа № 804/388/16

адміністративне провадження № К/9901/39685/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року (суддя Степаненко В.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 року (головуючий суддя Божко Л.А., судді: Уханенко С.А., Богданенко І.Ю.) у справі №804/388/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитяча спортивно-оздоровча школа олімпійського резерву» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дитяча спортивно-оздоровча школа олімпійського резерву» (надалі - позивач, товариство, платник податків) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (надалі відповідач, податковий орган, контролюючий орган), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.11.2012 року №, яким товариству донараховано податкове зобов`язання з орендної плати за землю у розмірі 688 441,82 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 172 110,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушень законодавства, а податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 20.11.2012 року №.

За результатами касаційного оскарження відповідачем судових рішень першої та апеляційної інстанцій, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2015 року касаційну скаргу податкового органу задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 року, адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 20.11.2012 року №.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що податковий орган на порушення вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у встановленому порядку не ознайомив позивача з наказом про призначення документальної невиїзної перевірки до початку її проведення, та податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем за результатами вищезазначеної перевірки є протиправним. Суди дійшли висновку, що перевірку проведено на підставі наказу податкового органу від 08.10.2012 року №805, який рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2012 року у справі №2а/0470/12435/12, що набрало чинності 15.04.2013 року, визнаний протиправним та скасований. Суди зазначили, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення та не обґрунтовано чому позивач відповідно до статті 282 Податкового кодексу України не звільняється від сплати такого податку.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 року і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Відповідач вказує на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи, які, на думку скаржника, полягають у неврахуванні судами, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною та законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Вважає, що судами безпідставно прийнято до уваги судове рішення, яким скасовано наказ на проведення перевірки позивача, оскільки наказ на проведення документальної перевірки припинив свою дію після його виконання, тобто проведення перевірки, а відтак скасування судом наказу після його виконання не може бути наслідком відсутності податкової перевірки як юридичного факту, а також відсутність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. Зазначає, що у даних спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки.

Верховний Суд, переглянувши рішення попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено невиїзну документальну перевірку податкової звітності товариства з орендної плати за період з листопада 2010 року по серпень 2012 року, за результатами якої складено акт перевірки від 25.10.2012 року №4061/45-4/32816220 (надалі - акт перевірки).

На підставі акту перевірки контролюючим органом 20.11.2012 року прийнято податкове повідомлення рішення від 20.11.2012 року №, яким товариству донараховано податкове зобов`язання з орендної плати за землю у розмірі 688 441,82 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 172 110,46 грн., яке отримано позивачем 28.11.2012 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2012 року у справі №2а/0470/12435/12 встановлено, що податковий орган в порушення вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у встановленому порядку не ознайомив позивача з наказом про призначення документальної невиїзної перевірки до початку її проведення, в наслідок чого наказ податкового органу від 08.10.2012 року №805, на підставі якого податковим органом здійснено перевірку та прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, скасовано.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Пунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що перевірка може проводитись у випадку, коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть протягом 10 робочих днів пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок є належною для прийняття наказу про проведення перевірки.

З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб та строк до її початку.

Враховуючи, що наказ податкового органу від 08.10.2012 року №805 про проведення перевірки позивача, на підставі якого проведено перевірку, за результатами якої складено спірне податкове повідомлення-рішення, визнано протиправним та скасовано в судовому порядку з підстав його протиправності та враховуючи не ознайомлення позивача з таким наказом до початку перевірки, Верховний Суд дійшов висновку про порушення податковим органом порядку проведення перевірок, визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України.

Невиконання вимог наведених норм Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Встановлена у судовому порядку незаконність проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача унеможливлює виникнення правових наслідків такої, у тому числі, визначення за її наслідками зобов`язання оскаржуваним у цій справі податковим повідомленням-рішенням.

Відсутність законних підстав для проведення перевірки, скасування у судовому порядку наказу на проведення такої перевірки, має правовим наслідком визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, винесеного за результатами такої перевірки.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо неправомірності нарахування платнику податків грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням від 20.11.2012 року №.

Доводи касаційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведених вимог відповідачем не доведено у встановленому чинним законодавством порядку правомірність спірного податкового повідомлення-рішення контролюючого органу.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 року у справі №804/388/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва С.С. Пасічник