Справа № 240/16964/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ( в особі ліквідаційної комісії) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати неправомірною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії), щодо неприйняття наказу про виплату винагороди у розмірі 3842 грн по виконавчому провадженню №60389850 головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корнєєву Миколі Миколайовичу;
- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії), прийняти наказ про виплату винагороди у розмірі 3842 грн. головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корнєєву Миколі Миколайовичу;
- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) нарахувати та виплатити винагороду державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корнєєву Миколі Миколайовичу по виконавчому провадженню №60389850.
В обгрунтування позову позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про виплату винагороди в межах виконавчого провадження №60389850 з примусового виконання виконавчого листа №240/9425/19 виданого 09.10.2019 Житомирським окружним адміністративним судом. Зазначена заява погоджена безпосереднім керівником та начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області шляхом поставлення підписів та відбитків гербових печаток, після чого вказані заяви передані до канцелярії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яка реєструє вхідні документи. Проте відповідач протиправно не виплачує винагороду .
Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Провадження у справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
У відзиві на позов представник відповідача вказує, що до управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області заява про виплату винагороди державному виконавцю ОСОБА_1 по виконавчому провадженню не надходила, а тому представник відповідача не вбачає протиправної бездіяльності Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини.
Як зазначає позивач, 10.12.2019 він звернувся із заявою до Головного територіального управління юстиції Житомирській області про виплату винагороди в межах виконавчого провадження АСВП 60389850 з примусового виконання виконавчого листа №240/9425/19 виданого 09.10.2019 Житомирським окружним адміністративним судом яким зобов`язано Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 22.07.2015 до 06.08.2017.
Вказана заява, яка була фактично погоджена безпосереднім керівником та начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.
У свою чергу, заступник начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - начальник відділу організації та контролю за виконанням рішень управління державної виконавчої служби, відповідно до Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08.09.2016 подав голові ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_3 службову записку, в якій просить погодити питання щодо виплати винагороди державним виконавцям, в тому числі ОСОБА_1 ..
Разом з тим, оскільки відповідачем не вжито заходів щодо прийняття рішення про виплату такої винагороди позивачу, або вмотивовану відмову, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.13 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" №1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1403-VIII) заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.
Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів Державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог норм права, постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено "Порядок виплати винагороди державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця" (далі Порядок №643).
Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, виплачується винагорода у такому розмірі: 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ.
Відповідно до п. 5 Порядку №643 державні виконавці, зазначені у пункті 2 цього Порядку, мають право на винагороду за умови дотримання критеріїв виплати винагороди, встановлених Мін`юстом (далі - критерії виплати винагороди).
Згідно з п.6 такого Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.
Пунктом 11 Порядку №643 передбачено, що винагорода не виплачується, якщо державного виконавця притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із здійсненням виконавчого провадження, за яким подано заяву про виплату винагороди, або його дії (рішення) чи бездіяльність визнано неправомірними.
Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що приписами Порядку №643 передбачені вичерпні випадки, коли винагорода не виплачується державному виконавцю.
При цьому, як свідчать матеріали, суд відмічає, що відповідачем не надано суду доказів вчинення позивачем дій, відповідальність за які передбачена п.11 Порядку №643.
Пунктом 9 Порядку №643 передбачено, що заява державного виконавця про виплату винагороди розглядається безпосереднім керівником державного виконавця протягом двох робочих днів з дати її надходження та за наявності підстав, передбачених пунктами 4 і 5 цього Порядку, погоджується ним із зазначенням дати погодження. За відсутності підстав для виплати винагороди зазначена заява протягом двох робочих днів з дати її надходження повертається державному виконавцю з обґрунтуванням підстав відмови.
Згідно з абз.1 п.12 Порядку №643 погоджена безпосереднім керівником заява про виплату винагороди державному виконавцю та у випадку, передбаченому абзацом третім пункту 10 цього Порядку, - подання про виплату винагороди не пізніше наступного робочого дня подаються для погодження начальнику управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, мм. Києві та Севастополі.
Відповідно до абз. 1 п.13 Порядку №643 у разі достатності та обґрунтованості підстав для виплати винагороди начальник управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, мм. Києві та Севастополі погоджує заяву про виплату винагороди державному виконавцю та подання про виплату винагороди протягом трьох робочих днів з дати їх надходження.
Абзацом 3 п.13 Прядку №643 передбачено, що за відсутності підстав для виплати винагороди заява про виплату винагороди та/або подання про виплату винагороди протягом трьох робочих днів з дати їх надходження повертаються державному виконавцю та/або керівнику органу державної виконавчої служби з обґрунтуванням підстав відмови.
Пунктом 14 та 15 Порядку №643 визначено, що безпідставна відмова у погодженні заяви державного виконавця про виплату винагороди або подання про виплату винагороди не допускається.
Державний виконавець, якому повернуто заяву про виплату винагороди, має право повторно подати таку заяву до кінця поточного року після усунення обставин, які стали підставою для її повернення.
Відповідно до п. 16 Порядку, погоджена начальником управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, мм. Києві та Севастополі заява про виплату винагороди державному виконавцю та подання про виплату винагороди не пізніше наступного робочого дня після погодження подаються відповідному уповноваженому структурному підрозділу головного територіального управління юстиції. На підставі таких заяви і подання видається наказ, в якому зазначаються особи, яким виплачується винагорода, та її розміри.
Так, судом під час дослідження доказів наявних в матеріалах справи з`ясовано, що заява ОСОБА_1 про виплату винагороди погоджена безпосереднім керівником, який в свою чергу клопотав перед головою ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції в Житомирській області про погодження питання щодо виплати винагороди, серед інших державних виконавців ОСОБА_1 , про що свідчить службова записка заступника начальника управління № С3/3.3/35/2019/192 від 24.12.2019, яка направлена голові ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, та завізована останнім (резолюція "до наказу").
При цьому, слід відмітити, що вказаний факт не спростовано відповідачем наданими до матеріалів справи документами.
Враховуючи встановлені судом факти, які у свою чергу, підтверджені матеріалами справи, суд дійшов висновку про те, що керівниками органів Державної виконавчої служби перевірено наявність підстав для виплати винагороди позивачу та погоджено таку відповідно до вимог Порядку №643.
Крім того, стосовно доводів відповідача про відсутність обов`язку щодо виплати позивачу винагороди за його заявою з підстав ненадходження такої до управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області для видачі наказу, суд вважає за необхідне вказати наступне.
За приписами п.16 Порядку №643 погоджена начальником управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, мм. Києві та Севастополі заява про виплату винагороди державному виконавцю та подання про виплату винагороди не пізніше наступного робочого дня після погодження подаються відповідному уповноваженому структурному підрозділу головного територіального управління юстиції. На підставі таких заяви і подання видається наказ, в якому зазначаються особи, яким виплачується винагорода, та її розміри.
Як вже зазначалося, та підтверджено матеріалами справи, за результатами розгляду поданих позивачем заяв про виплату винагороди за результатами виконання виконавчого провадження №60389850 з примусового виконання виконавчого листа №240/9425/19 виданого 09.10.2019 Житомирським окружним адміністративним судом, безпосереднім керівником така погоджена, у зв`язку із чим останній клопотав перед головою ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про виплату винагороди державного виконавця.
Отже, доводи відповідача щодо відсутності заяви позивача суд до уваги не приймає.
Суд звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
Європейський суд у справі Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.
Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).
З огляду на викладене, відповідач не може посилатись на відсутність обов`язку для вчинення дій, зокрема прийняття наказу про виплату позивачу винагороди у розмірі 3842 грн. з підстав ненадходження такої заяви до відповідного уповноваженого структурного підрозділу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області для видачі наказу про виплату вказаної винагороди.
Суд зауважує, що оскільки суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок забезпечити реалізацію права позивача на виплату винагороди є Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії), то відповідальність за бездіяльність чи протиправні дії його структурних підрозділів та/або відділів юридичної особи публічного права, несе сам орган державної влади, у даному випадку - Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії).
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про протиправну бездіяльність відповідача щодо неприйняття наказу про виплату позивачу винагороди, суд досліджує дотримання відповідачем процедури та порядку його винесення та не втручається у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо встановлення і визначення позивачу розміру виплати винагороди чи наявність або відсутність підстав для її виплати.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що з метою належного захисту порушеного права позивача, потрібно зобов`язати відповідача видати наказ про виплату позивачу винагороди у розмірі 3842 грн, як такому, що забезпечила реальне, своєчасне і законне виконання виконавчого провадження та нарахувати і виплати вказані кошти.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос