Справа № 120/6121/20-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

15 січня 2021 р. Справа № 120/6121/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, яка призначена до розгляду у письмовому провадженні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду (далі - ВОАС) від 22.11.2019 прийнятого у справі №120/3358/19-а, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, визнано за ним право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 року внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. На виконання даного рішення комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги (далі - Комісія Міністерства оборони України) прийнято рішення у вигляді протоколу від 08.05.2020 за №71, п. 10 якого, призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в сумі 480250,00 грн. та вирішено здійснити її виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (37201,84 грн.), а саме в розмірі 443048,16 грн. Також, листом від 03.07.2020 за №0290/Ко-832/627, на усне звернення позивача щодо недоплати одноразової грошової допомоги в сумі 37201,84 грн., Міністерство оборони України повідомило, що виконало усі дії покладені на нього відповідно чинного законодавства.

Позивач вважає таке зменшення у виплаті одноразової грошової допомоги протиправним і незаконним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Ухвалою від 02.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

16.11.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема зазначив, що призначення та обчислення розміру належної до виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності Комісією Міністерства оборони України прийнято на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 прийнятого у справі №120/3358/19-а, залишеного в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020, яким зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.

Оскільки, розмір раніше отриманої позивачем одноразової грошової допомоги склав 37201,84 грн., виплата одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , на виконання вищезазначених рішень судів першої та апеляційної інстанції, відбулась з її зменшенням на суму попередньо виплаченої допомоги.

19.11.2020 позивачем на адресу суду надіслано відповідь на відзив, в якому останній вказує на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не враховано, що вперше йому встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 18.01.2013, відповідно довідки МСЕК від 21.05.2013, вдруге встановлено 20% втрати працездатності внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталося 17.05.2015, відповідно довідки МСЕК від 14.09.2015. Таким чином, на переконання позивача сума виплати 37201,81 грн. є сумарною для обох випадків, та ці випадки незалежні один від одного.

14.12.2020 представником відповідача через канцелярію суду подано заяву (заперечення на відзив) за вх. №42759, в яких, додатково обґрунтовуючи правомірність обчислення розміру належної до виплати позивачу одноразової грошової допомоги, послався на правову позицію Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 02.12.2020 за №1.380.2019.006957.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності дійшов до переконання про необхідність закрити провадження у справі, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 в період з 06.04.2015 по 02.06.2015 приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, сувернітету та територіальної цілісності України в районах її проведення на території Донецької та Луганської областей.

Під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, при участі в антитерористичній операції, під час артилерійського обстрілу позивач отримав осколкове поранення м`яких тканин потиличної ділянки голови, мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, контузію, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2015 за №350/154/1/546 (а.с. 8).

14.09.2015 рішенням Вінницької обласної медико-соціальної експертизи №1 позивачу встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №122405 від 14.09.2015) (а.с. 10).

Як вбачається із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №366198 позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності внаслідок поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 11).

В подальшому через Військову частину НОМЕР_2 позивач звернувся до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду 3 групи.

Відповідно до п. 22 рішення Комісії Міністерства оборони України від 02.08.2019 №97, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з підстав пропуску позивачем дворічного строку з часу первинного встановлення втрати працездатності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Комісії Міністерства оборони України позивач в жовтні 2019 року оскаржив його до адміністративного суду.

Рішенням ВОАС від 22.11.2019 прийнятого у справі №120/3358/19-а, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано пункт 22 протоколу комісії Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.08.2019 за №97;

- зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з урахуванням проведених виплат.

Дане рішення залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду (далі - 7ААС) від 06.02.2020, а також постановою Верховного Суду від 29.04.2020 (а.с. 19-28).

Відповідно до п. 10 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 08.05.2020 за №71, на виконання рішення ВОАС від 22.11.2019 по справі №120/3358/19-а та постанови 7ААС від 06.02.2020, скасовано п. 22 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 02.08.2019 за №97, а також п.21 протоколу №46 від 17.04.2020; призначено одноразову грошову допомогу підполковнику у відставці ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби та 06.06.2019 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини (довідка МСЕК серії 12 ААБ №366198 від 06.06.2019), в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, в сумі 480250,00 грн. та здійснено виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (37201,84 грн.), в сумі 443048,16 грн.

Незгода позивача з такими діями відповідача в частині неналежного виконання рішення ВОАС від 22.11.2019 по справі №120/3358/19-а, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом до суду.

В ході розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що предметом позову у цій справі є протиправність дій (рішень) відповідача щодо неналежного виконання рішення ВОАС від 22.11.2019, прийнятого у справі №120/3358/19-а, яке набрало законної сили, в частині виплати Міністерством оборони України ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 внаслідок поранення, травми пов`язаної із захистом Батьківщини, в меншому розмірі, ніж встановлено рішеннями судів.

Зокрема, на переконання позивача, протиправність дій (рішеннь) Міністерства оборони України полягає в тому, що під час виконання судового рішення, відповідач протиправно взяв до уваги раніше проведені виплати одноразової грошової допомоги, та здійснив виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відрахувавши розмір раніше виплачених сум одноразової грошової допомоги, призначеної та виплаченої йому в зв`язку з втратою ступеню працездатності.

Досліджуючи зміст резолютивної частини рішення ВОАС від 22.11.2019, прийнятого в адміністративній справі №120/3358/19-а судом встановлено, що остання в абз. 3 містить пряму вказівку адресовану Міністерству оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, ..., з урахуванням проведених виплат.

Суд враховує, що зміст резолютивної частини узгоджується і з його мотивувальною частиною, в якій суд першої інстанції, окрім іншого, зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги має проводитись з урахуванням раніше виплаченої суми (абз. 10 а.с. 17).

Також, слід зазначити, що рішення ВОАС від 22.11.2019, прийняте в адміністративній справі №120/3358/19-а, переглядалось судами апеляційної та касаційної інстанції, та останніми залишено без змін.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, набрання постановою суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме: вирішується спір між сторонами, постанова суду стає загальнообов`язковою, є незмінною та остаточною та може бути виконана примусово.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання рішення суду являє собою завершальну стадію судового провадження та здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Крім того, відповідно до ст.383 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.

Тобто, якщо позивач вважає протиправним рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення ВОАС від 22.11.2019 по справі №120/3358/19-а та постанови 7ААС від 06.02.2020 або порушення його прав, свобод чи інтересів, то він повинен був звернутись до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Втім, судом встановлено, що позивачем подано саме адміністративний позов до Міністерства оборони України про визнання протиправними рішень вчинених останнім на виконання вищезгаданих рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанції, в загальному порядку, а не в порядку, передбаченому положеннями ст.383 КАС України.

Тобто, суд дійшов висновку, що з метою захисту своїх порушених прав, позивач повинен був звернутись до суду із заявою у відповідності до ст.383 КАС України.

Таким чином, оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично вирішено судом та право позивача на призначення та виплату одноразової грошової допомоги із зазначенням механізму визначення розміру останньої (в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, ... , з урахуванням проведених виплат) вже відновлено за наслідками вирішення спору у справі № 20/3358/19-а, про що прийнято рішення, позовні вимоги стосуються питання повного належного виконання рішень ВОАС у справі №120/3358/19-а, то відповідно, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Суд дійшов висновку про те, що суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання рішення суду являє собою завершальну стадію судового провадження та здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішенням ВОАС у справі №20/3358/19-а, то обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 382 КАС із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідна правова позиція щодо даної категорії справ викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність с закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 295 КАС України,-

у х в а л и в :
Провадження у справі №120/6121/20-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна