Справа № 120/6682/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 січня 2021 р. Справа № 120/6682/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати неправомірним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком від 02.10.2019 № 38;

- встановити юридичний факт страхового стажу набутого в Україні відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , довідки про заробітну плату в ММП «Олест», електронного реєстру соціального страхування по пенсійній справі від 23.09.2019 № .

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок нарахованої суми пенсійного забезпечення від 23.09.2019 за страховий стаж набутий в Україні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак рішенням відповідача від 02.10.2019 № 38 йому відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років.

Позивач вважає рішення від 02.10.2019 № 38 про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним і таким що підлягає скасуванню, а тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 17.11.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви.

08.12.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 09.12.2020 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про встановлення юридичного факту страхового стажу набутого в Україні відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , довідки про заробітну плату в ММП «Олест», електронного реєстру соціального страхування по пенсійній справі від 23.09.2019 № .

Іншою ухвалою від 09.12.2020 відкрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії. Цією ж ухвалою витребувано за ініціативою суду у відповідача оригінал або належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 для дослідження судом.

14.01.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також на виконання ухвали від 09.12.2020 надано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано трудову діяльність в колгоспі «Правда» за 1986, 1992-1993 роки, оскільки в наданих архівних довідках від 10.06.2019 № Л-180, № Л-181, виданих Вінницьким районним трудовим архівом зазначені особисті відомості особи « ОСОБА_1 », що не відповідають паспортним даним.

Також до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності в МПП «Вінбудсервіс» з 03.09.1993, оскільки відсутній запис про звільнення. Окрім того, до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності в МПП «ОЛЕСТ», оскільки запис про звільнення внесений з порушенням Інструкції № 58 від 29.07.1993.

При цьому відповідач дійшов висновку, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 14 роки 7 місяців 10 днів, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 26 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років.

Дата прийняття рішення обумовлена, в тому числі, перебуванням судді у справі в період із 16 по 31 грудня 2020 року в додатковій відпустці на підставі Наказу від 01.12.2020 № 152-в/к та в період з 04 по 06 січня 2021 року в щорічній відпустці на підставі Наказу від 01.12.2020 № 154-в/к.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в своїй сукупності, суд встановив наступне.

24.09.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (а.с.99).

Рішенням відповідача від 02.10.2019 № 38 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відмова мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років.

До страхового стажу позивача не зараховано трудову діяльність в колгоспі «Правда» за 1986, 1992-1993 роки, оскільки в наданих архівних довідках від 10.06.2019 № Л-180, № Л-181, виданих Вінницьким районним трудовим архівом зазначені особисті відомості особи « ОСОБА_1 », що не відповідають паспортним даним.

Також до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності в МПП «Вінбудсервіс» з 03.09.1993, оскільки відсутній запис про звільнення. Окрім того, до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності в МПП «ОЛЕСТ», оскільки запис про звільнення внесений з порушенням Інструкції № 58 від 29.07.1993.

При цьому відповідач дійшов висновку, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 14 роки 7 місяців 10 днів, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене, відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років (а.с.81-82).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно вимог ст. 62 Закону від 05.11.91 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Щодо не зарахування трудової діяльності в колгоспі «Правда» за 1986, 1992-1993 роки до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 судом встановлено, що у період з 10.02.1986 по 22.09.1987 та з 03.05.1992 по 20.01.1993 позивач працював механіком, начальником мехзагону в колгоспі «Правда» (а.с.13-14).

Посилання відповідача на те, що в архівних довідках від 10.06.2019 № Л-180, № Л-181, виданих Вінницьким районним трудовим архівом (а.с.116-117) зазначені особисті відомості особи « ОСОБА_1 », що не відповідають паспортним даним, суд не бере до уваги, оскільки як зазначалося вище, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, вказані довідки мали б визначальне значення у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Однак враховуючи наявність у трудовій книжці записів про спірний період роботи позивача, недолік довідки на який зіслався відповідач не є перешкодою для врахування при призначенні йому пенсії спірного періоду роботи.

Отже, із вищенаведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу період роботи в колгоспі «Правда» з 10.02.1986 по 22.09.1987 та з 03.05.1992 по 20.01.1993 є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника (позивача).

Щодо не зарахування трудової діяльності в МПП «Вінбудсервіс» та в МПП «ОЛЕСТ» до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач 03.09.1993 прийнятий на роботу в МПП «Вінбудсервіс» на посаду директора. З 06.12.1994 прийнятий на роботу в МПП «ОЛЕСТ» на посаду директора.

Разом з тим, запис про звільнення з МПП «Вінбудсервіс» в трудовій книжці відсутній. Крім того запис про звільнення з МПП «ОЛЕСТ» не містить дати звільнення, відповідного розпорядчого документу на підставі якого внесено запис, посади й прізвища відповідальної особи, яка засвідчує достовірність внесених відомостей про роботу (а.с.15).

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували стаж роботи позивача в МПП «Вінбудсервіс», а тому Головним управлінням правомірно не зараховано до страхового стажу період трудової діяльності з 03.09.1993.

Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії № 1 від 24.09.2019, що видана МПП «ОЛЕСТ», згідно якої встановлено виплату заробітної плати ОСОБА_1 з грудня 1994 року по серпень 1996 та з жовтня 1996 по грудень 1999 року. Довідка видана на підставі особистих рахунків за 1994 по 1999 роки (а.с.19).

Отже, із вищенаведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в МПП «ОЛЕСТ» з грудня 1994 року по серпень 1996 та з жовтня 1996 по грудень 1999 року є протиправною, оскільки страховий стаж підтверджується довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії № 1.

Щодо зарахування страхового стажу набутого в Португалії з 01.10.2003 по 30.01.2008, суд зазначає наступне.

Питання пенсійного забезпечення громадян України та Португалії врегульовано Угодою між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення, та Адміністративною домовленістю стосовно процедури застосування Угоди між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення.

Угода між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення підписана у м. Лісабон 07.07.2009, яка ратифікована Верховною радою України 21.12.2011 та набула чинності 01.03.2012 (далі - Угода).

Положення Угоди базуються на пропорційному принципі, за яким кожна Держава призначає і виплачує пенсію за страховий стаж, набутий на її території, та за своїм національним законодавством. У разі необхідності, коли не виконуються вимоги за власним законодавством, іншою Державою ураховується страховий стаж, набутий за законодавством кожної з Договірних Держав для набуття, збереження або відновлення права на пенсію, так, ніби цей стаж набуто за її законодавством за умови, що вони не перекривають один одного.

Відтак, частина пенсії за страховий стаж, набутий на території Португалії, призначається португальською стороною, а за страховий стаж набутий на території України - українською стороною. У випадку недостатньої тривалості страхового стажу, необхідного за законодавством кожної з Договірних Держав, пенсія призначається шляхом підсумовування португальського та українського страхового стажу лише для набуття права на пенсію.

Пунктом 3 статті 13 Адміністративної домовленості стосовно процедури застосування Угоди визначено, що після отримання від компетентних органів Португальської Республіки примірника формуляра зв`язку із підтвердженням стажу, за необхідності страховий стаж, набутий на території Португалії, враховується для визначення права на пенсію як це передбачено ст. 15 Угоди, та приймається рішення щодо пенсійного забезпечення особи.

Відповідно до статті 15 Угоди, якщо працівник безперервно чи з перервою підпадав під дію законодавства обох Договірних Держав, страховий стаж, набутий за законодавством кожної з Договірних Держав, ураховується, у разі необхідності, іншою Договірною Державою для набуття, збереження або відновлення права на пенсію, передбачену цією частиною, так, ніби цей стаж набуто за її законодавством за умови, що вони не перекривають один одного.

Відповідно до п.п. "q" п. 1 ст. 1 Угоди "Страховий стаж" означає періоди сплати внесків, роботи за наймом або самостійної трудової діяльності, визначені або визнані такими законодавством, згідно з яким їх завершено, а також усі періоди, що вважаються такими там, де вони розглядаються згаданим законодавством як такі, що прирівнюються до страхового стажу.

Аналізуючи норми Угоди, суд дійшов висновку, що підставою для зарахування страхового стажу набутого на території Португалії та на території України є: сплата внесків; робота за наймом або самостійна трудова діяльність.

З листа Національного центру пенсій Португалії від 22.05.2020 № 00040470 та формуляра РТ/UA-8 судом встановлено, що позивач 25.09.2019 звернувся до Національного центру пенсій Португалії для призначення пенсії.

Згідно п. 10 формуляра РТ/UA-8 страховий стаж, набутий ОСОБА_1 у державі проживання становить 6 років (а.с. 131). Разом з тим, в п. 13 формуляра РТ/UA-8 зазначено, що заяву відхилено, у зв`язку із тим (мовою португальською «O beneficiбrio nгo tem descontos hб 40 anos da seguranзa social portuguesa»), що в перекладі (мовою українською «заявник не надав відомостей про наявність періоду у 40 років здійснення внесків до органів соціального страхування Португалії») (а.с.132).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено сплату внесків до органів соціального страхування Португалії, а тому суд не вбачає підстав для врахування ОСОБА_1 страхового стажу набутого в Португалії.

Суд не досліджує питання про врахування страхового стажу набутого в Польщі у період з 05.06.2015 по 06.06.2018, оскільки із наданих відповідачем матеріалів пенсійної справи встановлено, що вказані обставини не досліджувалися в процесі прийняття оскаржуваного позивачем рішення.

Перевіривши в сукупності підстави відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, що викладені в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.10.2019 № 38, суд дійшов висновку про неправомірність частини аргументів, на які зіслався відповідач. Помилковість окремих висновків пенсійного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення є підставою для його скасування, оскільки неврахуванням усіх обставин, що мали значення для їх прийняття призвело до того, що спірне рішення суперечить нормам пенсійного законодавства щодо порядку врахування та перевірки стажу, який дає право на призначення пенсії за віком.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.10.2019 № 38 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У межах заявлених підстав позову, при розгляді цієї справи, судом надавалась оцінка лише питанню неврахування періодів стажу позивача при вирішенні питання про призначення пенсії. Вказане виключало можливість перевірки всіх умови, визначених законом для прийняття позитивного рішення в користь позивача.

Тому, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву від 24.09.2019 із урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині судового рішення, про наявність підстав для врахування періодів стажу, які досліджувалися при розгляді цієї справи.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.10.2019 № 38 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 24.09.2019 із урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович