Справа № 560/2120/20
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 560/2120/20

Провадження № 11-337заі20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Рогач Л. І., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,

перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у зразковій адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФУ в Хмельницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 12 березня 2020 року № 12 про відмову ОСОБА_2 у перерахунку пенсії за вислугу років;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити з 10 березня 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час призначення пенсії) у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Прокуратури Хмельницької області від 5 березня 2020 року № 18-174вих.-20, без обмеження її максимального розміру.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 20 травня 2020 року за результатами розгляду подання судді Хмельницького окружного адміністративного суду Гнап Д. Д. про розгляд цієї справи Верховним Судом як зразкової відкрив провадження у зразковій адміністративній справі № 560/2120/20 за позовом ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

1 червня 2020 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про зміну підстав та уточнення позову, за змістом якої позивач змінив позовні вимоги та просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 12 березня 2020 року № 12 про відмову ОСОБА_2 у перерахунку пенсії за вислугу років;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до вимог частини двадцятої статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) у розмірі 90 відсотків від усіх складових заробітку, зазначених у довідці Прокуратури Хмельницької області від 5 березня 2020 року

№ 18-174вих.-20, без обмеження її максимального розміру з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 14 вересня 2020 року позов задовольнив частково:

- визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 12 березня 2020 року № 12 про відмову ОСОБА_2 у перерахунку пенсії за вислугу років;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Хмельницькій області з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII на підставі довідки Прокуратури Хмельницької області від 5 березня 2020 року № 18-174вих.-20 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись із таким рішенням, ГУ ПФУ в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 27 жовтня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року, в якій зазначив, що рішенням у цій зразковій справі вирішено питання про його права, свободи, інтереси й обов`язки та його право на перерахунок пенсії. На його переконання, він має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, який позов ОСОБА_2 задовольнив лише частково, оскільки після визнання за позивачем права на перерахунок пенсії, відповідачем буде здійснено такий перерахунок не в тому відсотковому розмірі, який просив позивач, та з обмеженням її граничного розміру десятьма прожитковими розмірами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

Суддя Великої Палати Верховного Суду, перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , з`ясував, що вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а підстави на поновлення строку, вказані ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є неповажними. Ухвалою від 30 листопада 2020 року суддя апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк на усунення недоліків, зокрема зазначення інших підстав для поновлення строку.

14 грудня 2020 року ОСОБА_1 надіслав клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, в якому зазначив, що, на його думку, місячний строк на апеляційне оскарження на нього не поширюється, оскільки він не брав участі у справі, повний текст судового рішення йому не було надіслано. До того ж доступу до мережі Інтернет у нього не було тривалий час, а про існування ухвали Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року він дізнався на початку листопада 2020 року і протягом місяця подав апеляційну скаргу.

Зазначені доводи скаржника Велика Палата Верховного Суду оцінює критично з таких підстав та мотивів.

Статтею 123 КАС передбачено, що строк, встановлений для звернення до адміністративного суду, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк на апеляційне оскарження визначено статтею 295 КАС.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Варто наголосити, що право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції», пункт 36).

Водночас ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі «Уейт і Кеннеді проти Німеччини», пункт 59).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.

У рішенні від 28 червня 2018 року у справі «Осовська та інші проти України» ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику у справах «Пономарьов проти України» (рішення від 3 квітня 2008 року, пункт 41), «Устименко проти України» (рішення від 29 жовтня 2015 року, пункт 47), підкреслив: «Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків».

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І, навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Велика Палата Верховного Суду у заяві про усунення недоліків від 10 грудня 2020 року не встановила жодних інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

При цьому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що той факт, що ОСОБА_1 не був стороною у справі № 560/2120/20 та що йому не направлявся повний текст рішення суду від 14 вересня 2020 року, не свідчить про наявність об`єктивних причин, непереборних, істотних перешкод, труднощів для того, щоб дізнатися про наявність оскаржуваного рішення суду у вересні 2020 року (інформація про наявність оскаржуваного рішення оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 17 вересня 2020 року).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відповідно до частини дев`ятої статті 290 КАС вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про розгляд зразкової справи з моменту опублікування оголошення.

З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що доводи скаржника щодо поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними, оскільки ним не обґрунтовано причин, що унеможливили звернення до суду з апеляційною скаргою у строк, коли скаржник повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відмовити у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 560/2120/20.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 292, 293, 295, 299 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у зразковій адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

2. Надіслати копії цієї ухвали учасникам справи, а скаржнику - разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді:В. В. БританчукВ. С. Князєв
Ю. Л. ВласовГ. Р. Крет
М. І. ГрицівЛ. М. Лобойко
Д. А. ГудимаК. М. Пільков
В. І. ДанішевськаЛ. І. Рогач
Ж. М. ЄленінаВ. М. Сімоненко
О. С. ЗолотніковІ. В. Ткач
Л. Й. КатеринчукС. П. Штелик