Справа № 160/7283/20
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Київ № 160/7283/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В.,
за участі представників сторін:
представник позивача Борисов Дмитро Геннадійович
представник відповідача Коморний Володимир Миколайович
представник третьої особи - не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до третя особаМіністерства оборони України Військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 )
про подовження дії спеціальної санкції

Прийняв до уваги наступне
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України в якому просить суд:

визнати частину 1 пункту 7 розділу І «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 - протиправним та таким, що не відповідає ст. 24 Конституції України та Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 адміністративну справу № 160/7283/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) про визнання протиправним в частині відомчого нормативно-правового акта передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

27.07.2020 справа №160/7283/20 надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва та відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Арсірію Р.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання, яке буде здійснено суддею Арсірієм Р.О. 21 вересня 2020 року о 10:45 год.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2020 закрито підготовче провадження та призначити справу № 160/7283/20 до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач/його представник вказують, що внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм для позивача, як військовослужбовця, виникає менш сприятливе становище порівняно з іншими особами або групами осіб і має всі ознаки непрямої дискримінації за професією, що є грубим порушенням ст. 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», а саме, не забезпечення відповідачем рівності прав і свобод позивача, рівності перед законом, повагу до гідності та рівних можливостей та ст. 2-1 Кодексу законів про працю України, а саме, пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціальною й майновою стану, расової й національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи в іншому об`єднанні громадян, роду й характеру занять, місця проживання.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого останні заперечує проти позовних вимог та вказав, що даний Порядок як в цілому, так і в оскаржуваній частині прийнятий у повній відповідності до вимог діючого спеціального законодавства та Конституції України, і прав і законних інтересів військовослужбовців не порушує.

Третя особа правом на подання пояснень не скористалась, хоча була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як слідує з матеріалів справи, 05.12.2016 між Міністерством оборони України в особі ТВО Командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 та громадянина України (військовослужбовця) ОСОБА_1 з іншого боку, перебуваючи під захистом держави і маючи усі права і свободи, закріплені Конституцією України, відповідно до Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу. Позивач ознайомлений з умовами контракту та поставлено підпис.

26.11.2019 згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) № 383 старшину ОСОБА_1 , командира 1 самохідного артилерійського взводу-старшого офіцера 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2019 № 114-РС з військової служби у запас відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок й військову службу», п.2 пп. «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

Позивач вважаючи п.1 ч.7 I. Загальні положення «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» , а саме: за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується, таким, що порушує його права, і має всі ознаки непрямої дискримінації за професією, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військовослужбовці це особи, які проходять військову службу.

При цьому згідно з п. 1 ст. 2 вищезазначеного закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Однак, військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами.

Зокрема, законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011) та інших нормативно-правових актів.

Так, статтею 10 Закону № 2011 регламентовано службовий час і час відпочинку військовослужбовців.

Зокрема, відповідно до зазначеної статті передбачено:

загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період;

розподіл службового часу військовослужбовців протягом доби і протягом тижня у військових частинах здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність;

розподіл службового часу військовослужбовців визначається розпорядком дня, який затверджує відповідний командир, визначеному статутами Збройних Сил України, з додержанням встановленої загальної тривалості щотижневого службового часу;

для військовослужбовців встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями;

військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу;

вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків;

військовослужбовцям, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові і неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Також, суд зазначає, що розподіл часу і повсякденний порядок регулюється Розділом Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Відповідно до статті 199 Статуту розподіл часу здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни тощо.

Для військовослужбовців встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Тривалість робочого тижня встановлюється законом.

Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби у добовому наряді здійснюються у будь-які дні тижня без обмеження загальної тривалості службового часу.

Частиною четвертою статті 201 Статуту передбачено, що заходи, пов`язані із забезпечення бойової та мобілізаційної готовності військової частини, виконуються за наказом її командира в будь-який час доби з наданням військовослужбовцям не менше ніж 4 годин відпочинку на добу.

Згідно з приписами статті 203 Статуту вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків.

Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Отже, спеціальним законодавством, яке регламентує порядок проходження військової служби, врегульовано основні питання загальної тривалості та розподілу службового часу військовослужбовців, виключні підстави відсутності обмежень загальної тривалості службового часу та порядок надання військовослужбовцям відповідного часу для відпочинку (вихідного) та за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові 17.02.2015 у справі № 21-8а-15, за загальним правилом пріоритетними є норми, спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством, а саме: Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особами, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок) врегульовано, що за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Даний Порядок в оскарженій частині прийнятий у повній відповідності до вимог діючого спеціального законодавства та Конституції України, і прав і законних інтересів позивача не порушує.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з приписами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків.

Суд зазначає, що Міністерство оборони України діяло в межах повноважень, у спосіб та в порядку передбаченому чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 73, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:
У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп відсутній)

Міністерство оборони України (пр-т. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, )

Військова частина НОМЕР_1 (військове містечко, 30, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50046, )

Повний текст рішення суду виготовлено 14.01.2021

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Р.О. Арсірій