Справа № 520/10983/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 р. Справа № 520/10983/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 12.10.20 року по справі № 520/10983/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентрзапчастина"

до Головного управління ДПС у Харківській області , Державної податкової служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоцентрзапчастина" (далі за текстом також позивач, ТОВ "Автоцентрзапчастина") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом також відповідач-1, ГУ ДПС у Харківській області) та Державної податкової служби України (далі за текстом також відповідач-2, ДПС України), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ГУ ДПС у Харківській області №1720475/37576121 від 10.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної № 4 від 12.05.2020; № 1725114/37576121 від 13.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної від 09.04.2020 за № 6; № 1745502/37576121 від 17.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної від 28.05.2020 за № 34; № 1745503/37576121 від 17.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної від 17.05.2020 за № 85;

- зобов`язати ДПС України зареєструвати податкові накладні № 4 від 12.05.2020, № 6 від 09.04.2020, № 34 від 28.05.2020, № 85 від 17.02.2020 у Єдиному реєстрі податкових накладних, які подано ТОВ "Автоцентрзапчастина", датою направлення для реєстрації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Комісії ГУ ДПС у Харківській області №1720475/37576121 від 10.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної № 4 від 12.05.2020; № 1725114/37576121 від 13.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної № 6 від 09.04.2020; № 1745502/37576121 від 17.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної № 34 від 28.05.2020; № 1745503/37576121 від 17.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної № 85 від 17.02.2020.

Зобов`язано ДПС України зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 4 від 12.05.2020, податкову накладну № 6 від 09.04.2020, податкову накладну № 34 від 28.05.2020, податкову накладну № 85 від 17.02.2020, які подано ТОВ "Автоцентрзапчастина", датою направлення для реєстрації.

В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентрзапчастина» витрати з оплати судового збору у розмірі 16816,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ДПС у Харківській області зазначило, що ухвалюючи рішення, Харківський окружний адміністративний суд невірно застосував приписи п. 201.16 ст.201 Податкового кодексу України та не взяв до уваги положення Постанови Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019. Вважає, що судом першої інстанції, за умов неподання позивачем первинних документів на розблокування податкової накладної, визначених у п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019 для підтвердження відсутності ризику за податковими накладними, неправомірно зобов`язано ДПС України здійснити реєстрацію податкової накладної, оформленої ТОВ «Автоцентрзапчастина».

За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації, набув статус суб`єкта господарювання юридичної особи, основним видом діяльності якого є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (КВЕД 45.31).

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що позивачем виписано та подано на реєстрацію податкові накладні від 12.05.2020 за № 4 на загальну суму 78000,24 грн, в т.ч. ПДВ - 13000,04 грн; № 6 від 09.04.2020 на загальну суму 127428,00 грн, в тому числі ПДВ - 21238,00 грн; № 34 від 28.05.2020 на загальну суму 143209,92 грн, в тому числі ПДВ - 23868,32 грн; № 85 від 17.02.2020 на загальну суму 56682,58 грн, в тому числі ПДВ - 9447,10 грн.

Згідно з квитанціями № 1 від 27.05.2020, від 28.04.2020, від 11.06.2020, від 12.03.2020 податкові накладні прийняті, але їх реєстрація зупинена, з підстав того, що операції за якими оформлено вказані податкові накладні, відповідають п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

ТОВ «Автоцентрзапчастина» направлено на адресу контролюючого органу пояснення № 4 від 01.07.2020 та копії документів, які підтверджують реальність здійснення операцій за податковою накладною № 4 від 12.05.2020, та повідомлено, шо між ТОВ «Автоцентрзапчастина» (як постачальником) та АТ «Харківобленерго» (як покупцем) укладено договір поставки № Ф4119 від 21.01.2020.

На підставі вказаного договору постачальник здійснив передачу товарно-матеріальних цінностей покупцю, згідно з видатковою накладною № 370 від 12.05.2020 на підставі довіреності № 5/562/20/71 від 12.05.2020. Товар переданий уповноваженому представнику АТ «Харківобленерго» за довіреністю. Продавець доставляв товар власними силами. Оскільки замовлені ТМЦ передані покупцю без вантажних перевезень та сторони мали можливість передати ТМЦ за вказаною адресою, обов`язку щодо складення товарно-транспортних накладних не виникло.

Розрахунок на користь ТОВ «Автоцентрзапчастина» від АТ «Харківобленерго» за отримані товарно-матеріальні цінності проведено в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 9813 від 08.05.2020, № 10095 від 25.05.2020.

Реалізовані товарно-матеріальні цінності (за податковою накладною № 4 від 12.05.2020) придбано позивачем у ТОВ «Форсаж Торговий Дім» за видатковою накладною № ТД-0001509 від 08.05.2020 та оплачено на підставі рахунку-фактури № ТД-0001725 платіжним дорученням № 2530048 від 07.05.2020. Поставка ТМЦ до покупця здійснена власними силами ТОВ «Форсаж Торговий Дім».

Також, ТОВ «Автоцентрзапчастина» направлено на адресу контролюючого органу пояснення № 6 від 02.07.2020 та копії документів, які підтверджують реальність здійснення операцій за податковою накладною № 6 від 09.04.2020, та повідомлено, що між ТОВ «Автоцентрзапчастина» (як продавцем) та Спеціальним комунальним підприємством «Харківзеленбуд» (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу № 04/8-2 від 08.04.2020.

На підставі вказаного договору продавець здійснив передачу товарно-матеріальних цінностей за видатковою накладною № 313 від 09.04.2020 на підставі довіреності № 204 від 09.04.2020. Товар доставлено на склад покупця власним транспортом Спеціального комунального підприємства «Харківзеленбуд».

Розрахунок на користь ТОВ «Автоцентрзапчастина» від покупця за отримані товарно-матеріальні цінності проведено в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 4941 від 09.04.2020.

Реалізовані товарно-матеріальні цінності (за податковою накладною № 6 від 09.04.2020) придбані позивачем у ТОВ «ТПК Омега-Автопоставка на підставі договору поставки товару № 037477-17 від 03.10.2017, що підтверджується видатковою накладною № ХВ-0818530 від 08.04.2020, товарно-транспортною накладною № ХВ-0633936 від 08.04.2020 та платіжним дорученням № 3140 від 27.02.2020; у ТОВ «Міроіл» - за видатковою накладною № 111530 від 08.04.2020 та оплачені на підставі рахунку на оплату № 7622 від 07.04.2020 платіжним дорученням № 2530006 від 10.04.2020, поставка ТМЦ здійснена власними силами ТОВ «Міроіл», з урахуванням чого обов`язку щодо складення товарно-транспортних накладних не виникло; у ТОВ «Теквіс» товарно-матеріальні цінності придбані за видатковою накладною № 1373 від 08.04.2020 та оплачені на підставі рахунку на оплату № 1936 від 08.04.2020 платіжним дорученням № 2530000 від 08.04.2020, поставка ТМЦ здійснена власними силами ТОВ «Теквіс».

Також, ТОВ «Автоцентрзапчастина» направлено на адресу контролюючого органу пояснення № 34 від 26.06.2020 та копії документів, які підтверджують реальність здійснення операцій за податковою накладною № 34 від 28.05.2020, та повідомлено, що між ТОВ «Автоцентрзапчастина» (як постачальником) та АТ «Укргазвидобування» (як покупцем) укладено рамкову угоду на поставку товару № УГВС/164/33-19 від 25.03.2019.

На підставі вказаного договору постачальник здійснив передачу товарно-матеріальних цінностей покупцю, що підтверджується видатковою накладною № 393 від 28.05.2020, товарно-транспортною накладною № Р393 від 28.05.2020, платіжним дорученням № 303213 від 01.07.2020.

Реалізовані товарно-матеріальні цінності (за податковою накладною № 34 від 28.05.2020) придбані позивачем у ПП «Автомаз-Україна» за видатковими накладними № ОР2-000573 від 27.05.2020, № ОР2-000564 від 26.05.2020 та оплачені згідно з платіжними дорученнями № 2530086 від 29.05.2020, № 2530087 від 29.05.2020, поставка ТМЦ здійснена власними силами ПП «Автомаз-Україна»; у ТОВ «Техноторг-Дон» товарно-матеріальні цінності придбані за видатковою накладною № А-182345 від 21.05.2020, оплачені на підставі рахунку на оплату № 258110 від 19.05.2020 платіжним дорученням № 25300067 від 19.05.2020, поставка ТМЦ здійснена власними силами ТОВ «Техноторг-Дон»; у ТОВ «Сервіс-Комплектація» товарно-матеріальні цінності придбані за видатковою накладною № 243 від 27.05.2020, оплачені на підставі рахунку № 241 від 27.05.2020 платіжним дорученням № 2530080 від 27.05.2020, поставка ТМЦ здійснена власними силами ТОВ «Сервіс-Комплектація».

Також, позивачем направлено на адресу контролюючого органу пояснення № 85 від 02.07.2020 та копії документів, які підтверджують реальність здійснення операцій по податковій накладній № 85 від 17.02.2020, та повідомлено, що між ТОВ «Автоцентрзапчастина» (як продавцем) та ПП «Вега+» (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу № 17-1 від 10.01.2017.

На підставі вказаного договору продавець здійснив передачу товарно-матеріальних цінностей покупцю, шо підтверджується видатковою накладною № 220 від 17.02.2020, оплачених згідно з платіжним дорученням № 213 від 27.04.2020 (розрахунок здійснено не в повному обсязі).

Товар доставлений на склад покупця власними силами ПП «Вега+», відповідно до умов договору. Оскільки замовлені ТМЦ передані покупцю без вантажних перевезень та сторони мали можливість передати ТМЦ за вказаною адресою, обов`язку щодо складення товарно-транспортних накладних не виникло.

Реалізовані товарно-матеріальні цінності придбані у ФОП ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу б/н від 01.09.2017, що підтверджується видатковою накладною № 30 від 17.02.2020 та платіжними дорученнями № 239 від 03.02.2020, № 243 від 06.03.2020, № 251 від 12.03.2020 (розрахунок здійснено не в повному обсязі), поставка ТМЦ здійснена власними силами ФОП ОСОБА_1 .

Рішеннями Комісії ГУ ДПС у Харківській області № 1720475/37576121 від 10.07.2020 відмовлено в реєстрації податкової накладної № 4 від 12.05.2020, № 1725114/37576121 від 13.07.2020 відмовлено в реєстрації податкової накладної № 6 від 09.04.2020, №1745502/37576121 від 17.07.2020 відмовлено в реєстрації податкової накладної № 34 від 28.05.2020, № 1745503/37576121 від 17.07.2020 відмовлено в реєстрації податкової накладної № 85 від 17.05.2020.

Підставою для відмови у реєстрації зазначено: «неподання платником податку первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків - фактури / інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних (документи, які не надано, підкреслити); додаткова інформація: відсутні первинні документи щодо транспортування ТМЦ».

Позивачем оскаржено вказані рішення у адміністративному порядку, проте рішенням про результати розгляду скарги щодо рішеннями про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі відмовлено у задоволені скарги.

Скориставшись правом на оскарження таких рішень у судовому порядку, позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що наявні всі правові підстави для реєстрації податкових накладних.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доказано правомірності спірного рішення, проте, позивачем належними та допустимими доказами доведена його протиправність.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Функціонування Єдиного реєстру податкових накладних відбувається в автоматизованому режимі за правилами Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних (затвердженого Постановою КМУ від 29.12.2010 за № 1246 зі змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок № 1246), а також Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затвердженого Постановою КМУ від 16.10.2014 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок № 569).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1246, податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Пунктом 12 Порядку № 1246 передбачено, що саме в автоматизованому режимі здійснюється перевірка одержаної від платника податків податкової накладної на предмет наявності підстав для зупинення реєстрації.

Відповідно до підпункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 13 Порядку № 1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Аналогічні приписи містить підпункт 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, згідно з якими реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної / розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

На час спірних правовідносин механізм зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначався Порядком з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 за № 1165 (далі за текстом - Порядок № 1165).

Пунктами 6, 7, 8 вказаного Порядку № 1165 визначено, що у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування або відображена операція, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Отже, підставами для зупинення реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування є наступна відповідність:

1) платника податку - критеріям ризиковості платника податку;

2) податкової накладної/розрахунку коригування - критеріям ризиковості здійснення операції.

Положення пунктів 6 та 7 Порядку № 1165 є чіткими і не припускають неоднозначне (множинне) трактування обов`язків фіскальних органів.

Згідно з Додатком 1 до Порядку № 1165, комісії Головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме:

платника податку на додану вартість (далі - платник податку) зареєстровано (перереєстровано) на підставі недійсних (втрачених, загублених) та підроблених документів згідно з інформацією, наявною в контролюючих органах;

платника податку зареєстровано (перереєстровано) в органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління неіснуючим, померлим, безвісти зниклим особам згідно з інформацією, наявною в контролюючих органах;

платника податку зареєстровано (перереєстровано) в органах державної реєстрації фізичними особами, що не мали наміру провадити фінансово-господарської діяльності або здійснювати повноваження, згідно з інформацією, наданою такими особами;

платника податку зареєстровано (перереєстровано) та ним проваджено фінансово-господарську діяльність без відома і згоди його засновників і призначених у законному порядку керівників згідно з інформацією, наданою такими засновниками та/або керівниками;

платник податку - юридична особа не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах Казначейства (крім бюджетних установ);

платником податку не подано контролюючому органу податкової звітності з податку на додану вартість за два останніх звітних (податкових) періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

платником податку на прибуток підприємств не подано контролюючому органу фінансової звітності за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України;

у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.

Механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі за текстом - ЄРПН), реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті ПК України зупинено у порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, визначає Порядок прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 12.12.2019 за № 520 (далі за текстом - Порядок № 520).

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС (далі - комісія регіонального рівня).

Комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу (пункт 3).

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі (пункт 4).

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку подає до ДПС в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку з урахуванням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку (п. 7).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 520 перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати:

договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;

розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

З наведеного слідує, що виключного переліку документів, які надаються на підтвердження господарської операції, не встановлено.

Проте, рішення Комісії повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, у квитанції про зупинення реєстрації ПН не вказано конкретний перелік документів, який платник податків має надати для обґрунтованого рішення щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

В оскаржуваному рішенні контролюючим органом не обґрунтовано, які саме документи, надані платником, складені з порушенням законодавства, чому документи платника не є достатніми для прийняття комісією ДПС рішення про реєстрацію податкової накладної, які документи платник податків має надати для обґрунтованого рішення щодо реєстрації ПН.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного переліку таких документів.

Вживання податковим органом загального посилання на необхідність подання "первинних документів" є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.

Зазначений висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 13 грудня 2001 у справі "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010; "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 ) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Загальними вимогами, які висуваються до індивідуальних актів, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Обов`язковою ознакою правового акта індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Отже, рішення контролюючого органу повинне відповідати критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та не породжувати його неоднозначного трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Зазначені висновки неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09.07.2019 у справі № 140/2093/18.

У свою чергу, невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 у справі № 822/1817/18 та від 20 серпня 2019 у справі № 2540/3009/18.

Відповідно до вимог податкового кодексу України та Постанови КМУ №1165 від 11 грудня 2019 позивачем подано пояснення і усі документи на підтвердження реальності здійснення господарських операцій, що були підставою для складання та реєстрації податкових накладних № 4 від 12.05.2020, № 6 від 09.04.2020, № 34 від 28.05.2020, № 85 від 17.05.2020.

Водночас, колегією суддів ураховано, що у прохальній частині позову позивачем заявлена вимога про скасування рішення № 1745503/37576121 від 17.07.2020 про відмову у реєстрації податкової накладної від 17.02.2020 № 85, тоді як матеріалами справи підтверджено, що вказана накладна датована 17.05.2020.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Головним управлінням ДПС в Харківській області не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень про відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 1720475/37576121 від 10.07.2020, № 1725114/37576121 від 13.07.2020, №1745502/37576121 від 17.07.2020, № 1745503/37576121 від 17.07.2020, а тому позовні вимоги в частині визнання таких рішень протиправними та їх скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність захисту прав позивача шляхом покладення на ДПС України обов`язку зареєструвати податкові накладні, оформлені ТОВ «Автоцентрзапчастина», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 1246 у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. Водночас, датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

У контексті наведеного, колегією суддів ураховується, що відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами частин третьої і четвертої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналіз наведених норм свідчить, що законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки.

Суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіального органу, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Разом з тим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Такий правовий висновок сформований у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 у справі № 2340/3933/18, від 16 вересня 2015 у справі № 21-1465а15 та від 02 лютого 2016 у справі № 804/14800/14.

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З урахуванням того, що відмова у реєстрації податкових накладних визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається, колегія суддів уважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 4 від 12.05.2020, № 6 від 09.04.2020, № 34 від 28.05.2020, № 85 від 17.05.2020, складені ТОВ «Автоцентрзапчастина».

Твердження ГУ ДПС України в Харківській області про те, що судом першої інстанції у рішенні неправомірно зобов`язано ДПС України здійснити реєстрацію податкових накладних позивача за умов неподання позивачем первинних документів, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, дослідженими колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 по справі № 520/10983/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін