Справа № 640/18713/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 14.02.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 14.02.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 14.02.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 23.02.2015 року про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 21.04.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 21.04.2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46532532.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року залишено позов без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що належним доказом надіслання відповідачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2015 року, є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Апелянт зазначив, що матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких належних і допустимих доказів відправлення відповідачем позивачеві копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2015 року. На переконання позивача наявність в матеріалах справи конверту з трек-номером №58 з відтиском штампі невідомої організації від 21.08.2015 року та з відміткою про повернення «за письмовою заявою відправника» не може бути належним і допустимим доказом «байдужості позивача до своїх прав або небажання дізнатися», а також доказом направлення позивачеві постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2015 року. Апелянт зазначив, що фактично він ознайомився з постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2015 року ВП №46532532 лише 30 липня 2020 року, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені у ст.287 КАС України.

Згідно ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.2 вказаної статті позовну заяву може бути подано до суду, зокрема у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Аналіз указаних положень свідчить про те, що залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та з`ясування причин пропуску цього строку.

При цьому, в разі пропуску строку на звернення до суду, у відповідності до вимог частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 14.02.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 14.02.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 14.02.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 23.02.2015 року про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 21.04.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 46532532; визнання протиправною та скасування постанови від 21.04.2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46532532.

Згідно експрес накладної позовну заяву було надіслано до суду першої інстанції 10 серпня 2020 року.

Позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що він звернувся вчасно до суду, оскільки не отримував копію оскаржуваних постанов відповідача та не знав про їх існування.

Суд першої інстанції, дійшовши висновків про неповажність причин пропуску строку, залишив позов без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки наведені позивачем обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, як вбачається з матеріалів справи та зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, 13.02.2015 року до відділу на виконання надійшов виконавчий напис нотаріуса №191 про звернення стягнення на автомобіль, що належить позивачу.

14.02.2015 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження.

23.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а 21.04.2015 року постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

У матеріалах виконавчого провадження наявна копія конверту, який було повернуто на адресу відповідача, з відміткою «за письмовою заявою відправника, одержувача».

Суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу зазначив, що вказане поштове відправлення, яке було повернуто відправнику, є належним доказом того, що таке відправлення направлялось адресату, оскільки поштове повідомлення містить вірну адресу отримувача, яка співпадає з адресою позивача, що вказана у позовній заяви. Також, поштове відправлення має відповідний штрих-кодовий ідентифікатор, а також поштові марки, які погашені поштовим штемпелем із зазначенням дати погашення та номеру поштового відділення, у якому відбулось погашення.

Проте, колегія суддів зазначає, що у відповідності до частини першої статті 31 Закону України від 21.04.1999 року № 606 XIV «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла, на час прийняття спірних постанов, зокрема про відкриття виконавчого провадження) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 82 Закону України від 21.04.1999 року № 606 XIV «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Саме із встановленням судом дати отримання позивачем спірної постанови, тобто часу, з якого позивачу стало відомо про існування спірної постанови, можливо обчислювати строки звернення позивача до суду з даним позовом.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №815/893/17, від 10 грудня 2020 року у справі № 400/24/20.

У матеріалах виконавчого провадження наявні копії супровідних листів відповідача про начебто направлення на адресу позивача копій постанов про відкриття виконавчого провадження (а.с. 12), про стягнення витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 79), про стягнення виконавчого збору (а.с. 77), про розшук майна боржника ( а.с. 76), про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 73).

Крім того, у матеріалах справи наявна копія конверту про направлення на адресу позивача відправлення.

Разом з тим, вказане відправлення було повернуто на адресу відповідача, з відміткою «за письмовою заявою відправника, одержувача».

Колегія суддів зазначає, що вказана копія конверту є неякісною, з неї неможливо встановити дату направлення вказаного поштового відправлення на адресу адресата та вміст конверту, а саме яку саме з оскаржуваних постанов було надіслано на адресу позивача.

Зазначений на поштовому відправленні штрих-кодовий ідентифікатор не зареєстрований у системі Укрпошта, що не дає можливості перевірити дату відправлення вказаного поштового відправлення.

Інших доказів на підтвердження того, що у відповідності до вимог Закону відповідачем були направлені спірні постанови на адресу позивача, зокрема рекомендованим листом з повідомленням про вручення, до суду не надано. Так, у матеріалах справи відсутні копія витягу з журналу обліку відправленої кореспонденції, реєстр поштових відправлень тощо, які б підтверджували факт направлення на адресу позивача оскаржуваних постанов.

У вказаних вище постановах Верховний Суд зазначив, що саме із встановленням судом дати отримання позивачем спірних постанов, тобто часу, з якого позивачу стало відомо про існування спірних постанов, можливо обчислювати строки звернення позивача до суду з даним позовом.

В даному випадку, у матеріалах справи відсутні докази вручення оскаржуваних постанов позивачу.

Отже, на момент відкриття провадження у адміністративній справі, а також на момент постановлення оскаржуваної ухвали про залишення позову без розгляду, в матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження дати отримання позивачем зокрема оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 46532532.

Як свідчать матеріали справи, фактично позивач ознайомився з постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2015 року лише 30 липня 2020 року, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та поданою позивачем заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Вказані обставини свідчать, що позивач 10 серпня 2020 року, в межах визначеного процесуальним законодавством строку, а саме в десятиденний термін з моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №46532532 звернувся із даним адміністративним позовом.

За викладених вище обставинах, колегія суду не знайшла підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду неповажними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 320, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких