Справа № 9901/360/19
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/360/19

Провадження № 11-283заі20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Анцупової Т. О., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,

за участю секретаря судового засідання Сороки Л. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача - Кравчук В. І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року (судді Радишевська О. Р., Бевзенко В. М., Кашпур О. В., Смокович М. І., Уханенко С. А.) у справі № 9901/360/19 за позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі - Кадрова комісія) про визнання протиправним і скасування рішення та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія), у якому просив визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 29 травня 2019 року № 159дп-19 «Про накладення на заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення».

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що засідання КДКП, на якому було прийнято оскаржуване рішення, відбулося за його відсутності, хоча він завчасно повідомив про неможливість взяти участь у цьому засіданні через хворобу. Однак, розглянувши питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності без його участі, КДКП позбавила його права надати усні пояснення по суті доводів дисциплінарної скарги й висловити заперечення щодо викладених у ній обставин.

3. На думку позивача, висновок відповідача про наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, отриманих із застосуванням негласних слідчих (розшукових) дій, використання яких для цілей, не пов`язаних із кримінальним провадженням, забороняється.

4. ОСОБА_1 також указав, що надана оцінка доказів у межах дисциплінарного провадження є необ`єктивною, адже КДКП не врахувала, що його взаємовідносини із захисником ОСОБА_2 стосувались виключно обов`язків прокурора, покладених на нього Законом України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) та Інструкцією про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України від 20 грудня 2017 року № 357 (далі - Інструкція). При цьому мети одержання неправомірної вигоди у нього не було і питання отримання такої вигоди він ні з ким не обговорював.

Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції

5. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27 листопада 2019 року здійснив заміну відповідача - КДКП на Третю кадрову комісію з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, а ухвалою від 25 лютого 2020 року здійснив заміну останньої на її правонаступника - Кадрову комісію.

6. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 21 липня 2020 року відмовив у задоволенні позову.

7. Судове рішення мотивовано тим, що: Комісія забезпечила право позивача на участь у розгляді висновку про наявність дисциплінарного проступку прокурора, а тому відповідач не порушив процедуру прийняття оскаржуваного рішення; своїми діями прокурор ОСОБА_1 грубо порушив правила прокурорської етики та вимоги Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), учинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, а також у чесності та непідкупності органів прокуратури; Комісія під час дисциплінарного провадження повно і всебічно встановила обставини дисциплінарного проступку, його наслідки, роль та вину позивача в його вчинені, на підставі чого обрала дисциплінарне стягнення, що повністю відповідає характеру проступку, особі позивача та ступеню його вини.

8. За висновком суду першої інстанції, КДКП дійшла правильних висновків про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі пунктів 5 і 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

9. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що вважає це рішення незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, необ`єктивним і таким, що прийняте з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

10. На думку скаржника, дисциплінарне провадження розглянуте відповідачем з грубим порушенням норм статей 47, 48 Закону № 1697-VII, під час перебування його на лікарняному, про що він проінформував КДКП листами від 09 квітня та 28 травня 2019 року, що порушило його право на ефективний захист шляхом надання відповідних пояснень та доказів у справі. При цьому скаржник вважає, що суд безпідставно відхилив його клопотання про витребування з Прокуратури Житомирської області та долучення до матеріалів справи лікарняних листків, які підтверджують указані факти.

11. ОСОБА_1 указує на те, що суд безпідставно зазначив, що позивач був процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0000490 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186, частиною першою статті 353 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та ОСОБА_4 у вчиненні цих же кримінальних правопорушень, а також правопорушення, передбаченого статтею 359 цього Кодексу, та не надав жодної правової оцінки тому, чи був ОСОБА_1 прокурором (державним обвинувачем) під час судового розгляду вказаного провадження. Скаржник зазначив, що згідно з наказом про розподіл обов`язків від 17 жовтня 2018 року з нього знято будь-які повноваження щодо контролю за станом процесуального керівництва та підтриманням державного обвинувачення на території Чуднівського району Житомирської області.

12. На переконання скаржника, суд та відповідач свідомо проігнорували: положення статей 254, 257 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), згідно з якими прямо заборонено використання негласних слідчих (розшукових) дій не для цілей кримінального провадження; визначений Законом № 393/96-ВР та Інструкцією обов`язок позивача як заступника керівника місцевої прокуратури приймати заявників, вести спілкування. При цьому жодних норм професійної відповідальності з переліку необхідних прав та обов`язків прокурорів, прийнятих Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, ним не порушено, а при зустрічі він намагався розібратись у ситуації, що склалася під час розгляду кримінального провадження, намагаючись захистити права людини, як це передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

13. ОСОБА_1 також зазначив, що передчасними є висновки Комісії про встановлення в його діях грубого порушення норм прокурорської етики, яке за своїм змістом збігається з ознаками кримінального правопорушення та яке обґрунтовано копіями матеріалів кримінального провадження на стадії розслідування, адже притягнення до дисциплінарної відповідальності особи не може передувати доведеності її винуватості вироком суду, який набрав законної сили, або іншому остаточному рішенню суду, яке ґрунтується на досліджених у належному процесуальному порядку доказах. При цьому підставами для притягнення його до дисциплінарної відповідальності слугували лише окремі копії матеріалів кримінального провадження, яке не розглянуто судом. Клопотання позивача про зупинення розгляду адміністративної справи до рішення суду у кримінальному провадженні безпідставно залишено без задоволення.

14. На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно стверджує про необхідність застосування презумпції невинуватості лише в межах кримінального судочинства.

15. Крім того, ОСОБА_1 зауважив, що на порушення положень статей 48, 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд безпідставно замінив відповідача у справі та визначив останнім Кадрову комісію, яка не має жодного правонаступництва та не приймала рішення в цій справі.

16. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Рух апеляційної скарги

17. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 07 вересня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі № 9901/360/19 та призначила справу до розгляду на підставі положень частини першої статті 310 та частини п`ятої статті 262 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позиція учасників справи щодо апеляційної скарги

18. На час розгляду справи відповідач відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надіслав.

19. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених у ній підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції

20. ОСОБА_1 з жовтня 2001 року проходив службу в органах прокуратури на різних посадах.

21. Наказом прокурора Житомирської області від 15 грудня 2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області.

22. 02 січня 2019 року до КДКП надійшла дисциплінарна скарга прокурора Житомирської області Війтовича Л. М. про вчинення заступником керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

23. Дисциплінарну скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області та будучи процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0000490 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 186, частиною першою статті 353 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 186, частиною першою статті 353 та статтею 359 цього Кодексу, у вересні - жовтні 2018 року зустрічався із захисником у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 та обговорював з ним стан його розгляду, зокрема можливість зміни обвинувачення за винагороду.

24. Рішенням КДКП від 08 січня 2019 року № 11/2/4-10дс-3дп-19 відкрито дисциплінарне провадження.

25. За результатами перевірки обставин, викладених у дисциплінарній скарзі, відповідальним членом Комісії складений висновок від 28 лютого 2019 року № 11/2/4-10дс-3дп-19, яким запропоновано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з прокуратури.

26. Про засідання Комісії, призначене на 10 квітня 2019 року, позивач був повідомлений листом від 20 березня 2019 року № 11/2/1-2515вих-19, надісланим на адресу Бердичівської місцевої прокуратури, а також листом від 20 березня 2019 року № 11/2/1-2516вих-19, надісланим за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 .

27. 09 квітня 2019 року позивач на електронну пошту Комісії надіслав заяву, у якій, посилаючись на хворобу, просив відкласти розгляд дисциплінарної справи.

28. На засідання Комісії, призначене на 10 квітня 2019 року, позивач не з`явився. У зв`язку з неявкою ОСОБА_1 на це засідання розгляд дисциплінарної справи було відкладено.

29. Комісія листом від 08 травня 2019 року № 11/2/1-4138вих-19, надісланим за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 , повідомила ОСОБА_1 про те, що розгляд дисциплінарної справи відбудеться 29 травня 2019 року.

30. 28 травня 2019 року позивач на електронну пошту Комісії надіслав заяву, у якій, посилаючись на перебування на лікарняному, просив відкласти розгляд дисциплінарної справи.

31. Беручи до уваги повторну неявку позивача, Комісія вирішила розглядати дисциплінарну справу без його участі.

32. Розглянувши матеріали дисциплінарного провадження, Комісія дійшла висновку про доведеність того, що ОСОБА_1 мав позаслужбові відносини з ОСОБА_2 , який був захисником у кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_1 виконував функції процесуального керівника, і обговорював із ним (захисником) питання зміни обвинувачення ОСОБА_3 за винагороду.

За висновками КДКП, такими діями ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, передбачений пунктами 5 і 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, тобто одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

33. Рішенням Комісії від 29 травня 2019 року № 159дп-19 вирішено притягнути заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

34. Не погодившись із рішенням КДКП, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

35. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

37. Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом № 1697-VII.

38. На підставі частини першої статті 44 вказаного Закону (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дисциплінарне провадження здійснюється КДКП.

39. Відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

40. Ця процедура передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

41. Частинами четвертою та десятою статті 46 Закону № 1697-VII визначено, що після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки.

Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

42. Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні Комісії. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання КДКП має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

43. Згідно із частиною третьою цієї статті висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор: 1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) не з`явився на засідання повторно. Рішення про можливість розгляду висновку за відсутності відповідного прокурора приймає Комісія.

44. Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб (частина п`ята статті 47 Закону № 1697-VII).

45. Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

46. Частиною першою статті 49 Закону № 1697-VII передбачено, що на прокурора можуть бути накладені такі види дисциплінарних стягнень: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

47. За результатами дисциплінарного провадження КДКП може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора), у разі якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення (пункт 1 частини четвертої статті 49 Закону № 1697-VII).

48. Відповідно до частини третьої статті 48 указаного Закону при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

49. Прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення (частина перша статті 50 Закону № 1697-VII).

50. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погодився з висновком Комісії про наявність у діях прокурора ОСОБА_1 ознак складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 5 і 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII,оскільки своїми діями прокурор ОСОБА_1 грубо порушив правила прокурорської етики та вимоги Закону № 1697-VII, вчинив дії, що порочать звання прокурора й можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, а також у чесності та непідкупності органів прокуратури.

51. Водночас позивач стверджує про помилковість таких висновків, посилаючись на те, що при зустрічі з ОСОБА_2 , який був захисником у кримінальному провадженні № 0000490, він намагався розібратись у ситуації, що склалася під час розгляду кримінального провадження, та захистити права людини, як це передбачено Конвенцією. При цьому скаржник посилається на те, що відповідач та суд першої інстанції проігнорували передбачений Законом № 393/96-ВР та Інструкцією його обов`язок як заступника керівника місцевої прокуратури приймати заявників, вести спілкування.

52. Велика Палата Верховного Суду з цього приводу зазначає таке.

53. Згідно з пунктами 2, 4, 10 частини першої статті 3 Закону № 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності; презумпції невинуватості; неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

54. За пунктами 3, 4 частини четвертої статті 19 цього Закону прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

55. Статтями 16, 21, 27 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Кодекс професійної етики), визначено, що: при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури; прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс; у відносинах з іншими учасниками судочинства прокурор повинен дотримуватися ділового стилю спілкування, виявляти принциповість і витримку.

56. Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними обов`язками і правами прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.

57. Відповідно до пункту 2 Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року № 111 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України16 травня 2017 року за № 623/30491), до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать, зокрема, протиправні позаслужбові стосунки, а саме використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

58. Як убачається з мотивувальної частини рішення КДКП від 29 травня 2019 року № 159дп-19, встановлені під час перевірки факти та обставини мають значення виключно для прийняття рішень у межах компетенції Комісії та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні кримінальних або корупційних правопорушень. Під час дисциплінарного провадження не надавалася оцінка доказам, отриманим під час кримінального провадження, та обґрунтованості підозри у вчиненні прокурором кримінального правопорушення.

59. Водночас за результатами розгляду дисциплінарного провадження КДКП встановила, що прокурор ОСОБА_1 , спілкуючись із учасником кримінального провадження ОСОБА_2 , вступив з ним у позаслужбові стосунки, які полягали у проведенні розмов про вирішення питання щодо зміни обвинувачення ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000490 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 КК України, що вочевидь можуть зашкодити репутації ОСОБА_1 та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

60. За висновком КДКП, викладеним в оскаржуваному рішенні, ОСОБА_1 проігнорував етичні норми, які є основоположними нормами поведінки прокурора. Допущення подібної поведінки підриває авторитет самого прокурора, органів прокуратури та держави в цілому, тому що прокурори при здійсненні своїх повноважень представляють державу. Такі дії мають наслідком зростання в суспільстві обурення діями органів влади, провокують соціальні конфлікти та викликають негативний громадський резонанс, у тому числі в засобах масової інформації.

61. З огляду на викладене Комісія дійшла правильного висновку про те, що позивач вчинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та одноразово грубо порушив правила прокурорської етики. Вказані дії є підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за пунктами 5 і 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

62. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд та відповідач свідомо проігнорували положення статей 254, 257 КПК України, згідно з якими використання негласних слідчих (розшукових) дій не для цілей кримінального провадження прямо заборонено законом. На думку скаржника, передчасними є висновки Комісії про встановлення в його діях грубого порушення норм прокурорської етики, яке за своїм змістом збігається з ознаками кримінального правопорушення та яке обґрунтовано копіями матеріалів кримінального провадження на стадії розслідування, адже притягнення до дисциплінарної відповідальності особи не може передувати доведеності її винуватості вироком суду, який набрав законної сили, або іншому остаточному рішенню суду, яке ґрунтується на досліджених у належному процесуальному порядку доказах.

63. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відомості, необхідні Комісії для здійснення своїх повноважень, можуть бути отримані з будь-яких джерел у порядку, встановленому законодавством.

64. Відповідно до частини першої статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

65. З урахуванням наведених законодавчих положень Комісія правомірно витребувала та отримала необхідні для ухвалення оскаржуваного рішення копії матеріалів кримінального провадження, дозвіл на використання яких у межах дисциплінарного провадження надано безпосередньо слідчим.

66. Так, матеріалами справи підтверджується, що член КДКП Сергійчук С. О. 27 лютого 2019 року звернувся до старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України - слідчого у кримінальному провадженні Лютого А. Б. із запитом про надання: відомостей з розсекречених протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, які підтверджують вступ ОСОБА_1 у позаслужбові стосунки; копій протоколів допиту підозрюваного ОСОБА_1 (у разі надання ним показів) та інших учасників провадження, які мають доказове значення; іншої інформації, яку можливо надати та яка може мати значення для вирішення Комісією питання про дисциплінарну відповідальність ОСОБА_1 . У відповідь на цей запит 28 лютого 2019 року було надано окремі матеріали вказаного кримінального провадження, а саме протоколи допиту ОСОБА_2 та підозрюваного ОСОБА_1 , а також повідомлено, що відповідно до частини третьої статті 254 КПК України виготовлення копій протоколів про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та додатків до них не допускається. Крім того, 10 травня 2019 року до раніше направлених матеріалів старший слідчий направив до КДКП протоколи додаткового огляду предметів, які підтверджують вступ ОСОБА_1 у позаслужбові стосунки з ОСОБА_2 .

67. Отже, немає підстав вважати, що надані слідчим окремі матеріали було використано Комісією у спосіб, не передбачений законом.

68. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що хоч дисциплінарне провадження і ґрунтувалося на матеріалах, отриманих від органів досудового слідства, але оцінювалися вони Комісією лише в аспекті того, чи були в діях ОСОБА_1 ознаки дисциплінарного проступку. Комісія не робила висновку про обґрунтованість будь-яких кримінальних обвинувачень, висунутих позивачеві, у зв`язку із чим питання наявності або відсутності вини у вчиненні інкримінованого позивачеві злочину не охоплюється предметом доказування в цій справі.

69. До того ж частиною шостою статті 46 Закону № 1697-VII члену Комісії надано право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки.

70. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення від 11 лютого 2003 року у справі «Рінґвольд проти Норвегії», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

71. Висновок щодо можливості використання таких доказів під час дисциплінарного провадження стосовно прокурора Велика Палата Верховного Суду зробила також у своїх постановах від 22 та 29 січня 2019 року (справи № 800/454/17 (П/9901/141/18) та 9901/728/18 відповідно), а також від 10 березня 2020 року (справа № 9901/740/18).

72. Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими доводи позивача про те, щопідставами для притягнення його до дисциплінарної відповідальності слугували лише окремі копії матеріалів кримінального провадження, яке не розглянуто судом кримінальної юрисдикції, та що притягнення до дисциплінарної відповідальності особи не може передувати доведеності її винуватості вироком суду, оскільки рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності хоч і прийнято з урахуванням відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження № 0002374, але ґрунтується на самостійних правових підставах, у тому числі висновку про результати службової перевірки. Докази, покладені в основу оскаржуваного рішення, отримані Комісією законно й можуть бути враховані нею під час прийняття оскаржуваного рішення.

73. Велика Палата Веровного Суду також відхиляє доводи скаржника про порушення відносно нього принципупрезумпції невинуватості.

74. Так, стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

75. Однак установлені у ході дисциплінарного провадження Комісією факти та обставини, пов`язані з поведінкою прокурора під час подій, що стали предметом досудового розслідування, мають значення тільки для прийняття рішень Комісією в межах її компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення. Комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 у межах кримінального провадження, а лише перевірила відповідність поведінки позивача вимогам Закону № 1697-VII та Кодексу професійної етики, внаслідок чого аргументовано дійшла висновку, що, діючи умисно, ОСОБА_1 на порушення вимог статей 16, 21, 27 Кодексу професійної етики вступив у протиправні позаслужбові стосунки з учасником кримінального провадження - адвокатом Омельчуком В. О.

76. Надаючи оцінку доводам скаржника про порушення встановленого законодавством порядку здійснення дисциплінарного провадження, зокрема права на участь у ньому прокурора та повідомлення останнього про час та місце засідання Комісії, Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань.

77. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, абзацу першого частини шостої статті 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні КДКП. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання КДКП має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

Висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор: 1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) не з`явився на засідання повторно. Рішення про можливість розгляду висновку за відсутності відповідного прокурора приймає КДКП.

Прокурор, який не братиме участі в засіданні Комісії, вправі надіслати письмові пояснення щодо висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, які оголошуються на засіданні КДКП.

Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право давати пояснення, відмовитися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена КДКП подавати заяву про його відвід.

78. Відповідно до пунктів 34, 38 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (у редакції, чинній на час розгляду Комісією дисциплінарної справи ОСОБА_1 ; далі - Положення), особа, щодо якої має розглядатися питання, повідомляється письмово про дату, час і місце проведення засідання Комісії не пізніше як за 10 днів до дня проведення засідання Комісії в порядку, визначеному Законом № 1697-VII. Прокурор та його представник мають право: надавати усні чи письмові пояснення, інші докази, які долучаються до матеріалів справи, або відмовитися від їх надання; ставити запитання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання; заявляти відвід члену Комісії. Особи, щодо яких Комісією розглядається питання, за письмовою заявою до комісії, яка проводить перевірку, мають право знайомитися з матеріалами, зібраними Комісією щодо них.

79. Як убачається з матеріалів справи, до часу ухвалення Комісією оскаржуваного рішення ОСОБА_1 знав, у вчиненні якого дисциплінарного проступку його звинувачують, отримав висновок члена Комісії, мав можливість ознайомитися зі змістом проступку, у вчиненні якого його звинувачував автор дисциплінарної скарги, був належним чином повідомлений про день та час засідання Комісії, а саме 10 квітня 2019 року, до того ж листом від 09 квітня 2019 року повідомив КДКП, що він хворіє.

80. На засіданні 10 квітня 2019 року Комісія прийняла рішення про відкладення розгляду висновку про наявність дисциплінарного проступку.

81. КДКП листом від 08 травня 2019 року надіслала на адресу ОСОБА_1 повідомлення про наступне засідання Комісії з розгляду висновку про наявність чи відсутність у його діях дисциплінарного проступку прокурора, яке мало відбутися 29 травня 2019 року.

82. На засідання Комісії 29 травня 2019 року з`явився представник скаржника Горохов С. В., якому головуючий роз`яснив права та обов`язки учасника засідання. Проте прокурор ОСОБА_1 на засідання Комісії вдруге не з`явився, повідомивши, що він хворіє.

83. Разом із цим представником скаржника Гороховим С. В. Комісії надано довідку від 28 травня 2019 року № 11-404вих-19 про те, що прокурор ОСОБА_1 до відділу роботи з кадрами Прокуратури Житомирської області за період роботи з 10 квітня по 28 травня 2019 року листок непрацездатності не надавав.

84. Таким чином, ОСОБА_1 з дотриманням положень частини першої статті 46 Закону № 1697-VII та пункту 34 Положення був завчасно повідомлений про дату, час і місце засідання Комісії щодо розгляду його дисциплінарної справи, проте 29 травня 2019 року вдруге не з`явився на засідання Комісії, а відтак КДКП на підставі пункту 3 частини третьої статті 47 Закону № 1697-VII обґрунтовано прийняла рішення про розгляд висновку про наявність дисциплінарного проступку без участі прокурора.

85. Отже, немає підстав для висновку про те, що КДКП допустила порушення процедури ухвалення оскаржуваного рішення, які б істотно обмежили чи порушили право позивача на захист та слугували передумовою для скасування цього рішення.

86. Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що КДКП належним чином з`ясувала обставини, які мали значення для прийняття рішення, навела мотиви, з яких дійшла висновків про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні докази, та обґрунтувала пропорційність застосованого виду стягнення і його співмірність вчиненому проступку. Оскаржуване рішення Комісії є вмотивованим, містить конкретні, визначені законом підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, що є приводом для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за пунктами 5 і 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

87. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає правильним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що рішення КДКП про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури прийнято у спосіб, на підставі та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством.

88. Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції положень статей 48, 52 КАС України у зв`язку із заміною відповідача у справі на Кадрову комісію з таких міркувань.

89. Як убачається з матеріалів справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27 листопада 2019 року здійснив заміну відповідача - КДКП на Третю кадрову комісію з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, а ухвалою від 25 лютого 2020 року здійснив заміну останньої на її правонаступника - Кадрову комісію.

90. У резолютивних частинах указаних ухвал суд першої інстанції зазначив про можливість їх оскарження до Великої Палати Верховного Суду шляхом подання апеляційної скарги на відповідне рішення. Таке роз`яснення відповідає положенням пункту 20 частини першої статті 294 КАС України щодо можливості оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції щодо заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво).

91. Проте ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження указаних ухвал окремо від рішення суду відповідно до положень пункту 20 частини першої статті 294 КАС України, а тому правомірність цих ухвал не може бути предметом перевірки за апеляційною скаргою позивача на рішення суду першої інстанції.

92. Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

93. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

94. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

95. Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Т. О. Анцупова К. М. Пільков

Ю. Л. Власов О. Б. Прокопенко

І. В. Григор`єва Л. І. Рогач

М. І. Гриців О. М. Ситнік

Ж. М. Єленіна В. М. Сімоненко

Л. Й. Катеринчук І. В. Ткач

Г. Р. Крет С. П. Штелик

Л. М. Лобойко