Справа № 380/4214/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року справа №380/4214/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Ізьо М.І.

за участю:

представника позивача - Талалаєвої О.Ю.

представника відповідача 2 - Саган Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, галицької митниці Держмитслужби, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №78-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

-поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 5 митного посту «Мостиська» Львівської митниці ДФС, а за її відсутності - на іншу рівнозначну посаду у Львівській митниці ДФС з 16.04.2020 року;

-стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 145 837,45 грн (за період з 16.04.2020 року по 05.01.2021 року).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1978 року працює в митних органах, та на посаді начальника відділу митного оформлення №5 митного поста «Мостиська» з 01.11.2018 року. Наказом Львівської митниці ДФС № 78-о від 13.04.2020 року таку було звільнено із займаної посади з 15.04.20202 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83, п.1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII із змінами, п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає такий наказ незаконним, необґрунтованим та таким, що винесений із грубим порушенням її конституційних прав. Так, зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» було утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема, було утворено Галицьку митницю Держмитслужби); реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2. А саме, прийнято рішення про реорганізацію Львівської митниці ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. Наказом ДФС України № 30-рг від 25.11.2019 року «Про реорганізацію митниць ДФС» було розпочато реорганізацію митниць ДФС відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби». Пунктом 4 такого наказу визначений строк проведення реорганізації митниць ДФС. А саме три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення про припинення юридичної особи. Відомості до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо перебування Львівської митниці ДФС в стадії припинення були внесені 28.11.2019 року. Вважає, що у випадку початку процедури реорганізації у листопаді 2019 року до процедури вивільнення працівників Львівської митниці ДФС мало застосовуватись законодавство, яке діяло на момент прийняття рішення про реорганізацію. Окрім того, вказує, що Львівська митниця ДФС своїм наказом № 666 від 21.12.2019 року «Про попередження про наступне вивільнення» вирішила попередити осіб, які вказані у списку про їх наступне вивільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII із змінами. ЇЇ прізвище вказано у списку до наказу № 666, але таку не було повідомлено про наступне вивільнення у визначені наказом строки. Вручення попередження про наступне вивільнення відбулось 10.03.2020 року на підставі змін до Закону України «Про державну службу», КЗпП України, які на думку Позивача не могли бути застосовані до такої. Зазначає, що в оскаржуваному наказі немає чіткої підстави для звільнення.

Галицька митниця Держмитслужби у встановлений судом строк подала відзив у справі, в якому вказує на те, що до правовідносин, які виникли між Позивачем та Львівською митницею ДФС має застосовуються положення Закону України «Про державну службу», в редакції, яка була чинна на момент вручення Позивачу повідомлення про наступне вивільнення. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 87 закону України «Про державну службу» в редакції Закону України від 14.01.2020 року № 440- IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13.02.2020 року визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне вивільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 ч. 1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Вказує, що відповідно до вказаної норми закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду в державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Твердження позивача про те, що відповідачами порушено вимоги Кодексу законів про працю України не відповідає положенню ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу». Вважає, що слід розмежовувати правовідносини щодо припинення юридичної особи та правовідносин, пов`язаних із припиненням державної служби, оскільки такі врегульовані різними нормативно-правовими актами та починаються в різні моменти. Визначальним моментом, на думку Відповідача, для встановлення події з якої слід визначати початок настання правовідносин, пов`язаних із припиненням державної служби є вручення працівнику попередження про наступне вивільнення. Оскільки попередження про наступне вивільнення Позивачу було вручено 10 березня 2020 року, а тому вважають, що до вказаних правовідносин має застосовуватись положення Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла в момент такого вручення, тобто в редакції закону України від 14.01.2020 року № 440- IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13.02.2020 року. При цьому, зазначає, що звільнення проведено на підставі і у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Відтак, наказ про звільнення Позивача є законним та таким, що винесений із дотриманням норм чинного законодавства України. Жодних ознак, які б мали дискримінаційний характер по відношенню до позивача, з матеріалів справи не вбачається. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду 04 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

05.01.2021 протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник Відповідача - Галицької митниці Держмитслужби проти позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник Львівської митниці ДФС в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступне.

Позивачка працює в митних органах з 20.09.1978 року, зокрема, на посаді начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Мостиська» з 01.11.2018 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №858 від 02.10.2019 року «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовану Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Наказом Державної фіскальної служби України №30-рг від 25.11.2019 року розпочато реорганізацію митниць ДФС відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №858 від 02.10.2019 року «Про утворення територіальних органів Державної митної служби». Так,у п. 2 такого наказу мова йде про створення комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС. У п. 4 визначений строк проведення реорганізації митниць ДФС, який складав три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

В Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.11.2019 внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.

14.11.2019 проведена державна реєстрація юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00.00 год. 08.12.2019.

Керівником комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 21.12.2019 прийнято наказ №666 «Про попередження про наступне вивільнення», яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-УШ «Про державну службу» згідно зі списком, в який був включений позивач.

Наказом Львівської митниці ДФС №03 від 07.02.2020 скасовано наказ №666 як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не були вручені.

Наказом Львівської митниці ДФС від 10.03.2020 №07 «Про попередження про наступне вивільнення» зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VІІ та п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП) згідно з списком. В додатку до вищезазначеного наказу «Про попередження про наступне вивільнення» зазначена позивачка.

Листом від 10.03.2020 року позивачку попереджено про наступне її звільнення із займаної посади 13.04.2020 року на підставі п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Одночасно Позивачку було повідомлено про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи. З таким листом Позивач ознайомилась 10.03.2020 року.

Наказом Львівської митниці ДФС №78-о від 13.04.2020 року ОСОБА_1 15.04.2020 звільнено із займаної посади начальника відділу митного оформлення № 5 митного посту «Мостиська» Львівської митниці ДФС відповідно до п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Підставою вказано попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020 року.

Позивач, вважаючи наказ на її звільнення протиправними, звернулась з відповідним позовом до адміністративного суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАСУ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Щодо дотримання вимог законодавства під час оформлення на вручення попередження про наступне вивільнення 10.03.2020 року, то суд зазначає, що процедура з реорганізації Львівської митниці ДФС розпочалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

На виконання вказаної постанови, наказом ДФС України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато процедуру реорганізації Львівської митниці ДФС, а саме: утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС та встановлено тримісячний строк проведення реорганізації митниць ДФС з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Опублікування такого рішення відбулось 28.11.2019 року, а саме були внесенні відомості до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про перебування Львівської митниці ДФС в стадії припинення.

Наказом № 666 від 21.12.2019 року «Про попередження про наступне вивільнення» було визначено перелік осіб, яким необхідно вручити попередження про наступне вивільнення. Такий список працівників Львівської митниці ДФС містився у додатку до такого наказу, де у п. 80 зазначено прізвище Позивача.

Наказом Львівської митниці ДФС №03 від 07.02.2020 скасовано наказ №666 як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не були вручені.

Наказом Львівської митниці ДФС від 10.03.2020 №07 «Про попередження про наступне вивільнення» зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VІІ та п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП) згідно з списком. В додатку до вищезазначеного наказу «Про попередження про наступне вивільнення» зазначена позивачка.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Станом на момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС Закон України «Про державну службу» не передбачав особливостей процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу.

На момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС діяли загальні норми щодо порядку припинення трудового договору з ініціативи власника у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи, організації, що визначені КЗпП України.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як вбачається із звітності форми № 4-ПН Львівська митниця ДФС повідомила про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці 12.03.2020 року, тобто через три місяці після винесення наказу №666 «Про попередження про наступне вивільнення», та за один місяць до планової дати звільнення. Вказане є порушенням вимог ч.1-3 ст. 49-2 КЗпП.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що станом на дату початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС, законодавством був визначений обов`язок Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС попередити працівників про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення, врахувати переважне право на залишення на роботі та запропонувати працівнику іншу роботу. Однак, як вбачається із матеріалів справи та доведене у судових засіданнях, Відповідач вказаних вимог закону не дотримався чим порушив трудові права Позивача.

Також судом встановлено, що згідно з наказом ДФС України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато процедуру реорганізації Львівської митниці ДФС, а саме: утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС та встановлено трьохмісячний строк проведення реорганізації митниць ДФС з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

28.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.

Тобто, строк, протягом якого належало провести реорганізацію митниць ДФС спливав 28.02.2020.

24.04.2020 наказом ДФС України внесено зміни, зокрема, до п. 4, наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг, в якому слова «три місяці» замінено на «шість місяців».

Таким чином, оскільки в період з 01.03.2020 по 24.03.2020 строк проведення реорганізації Львівської митниці ДФС не був продовжений, подальше вчинення дій щодо реорганізації Львівської митниці ДФС відбувалося з порушенням строку та за відсутності правової підстави.

Саме попередження про наступне вивільнення було оформлене 10.03.2020 року, тобто не в межах визначеного терміну для проведення реорганізації Львівської митниці ДФС, а відтак вказані дії не можуть визнаватись законними, оскільки вчинені не в межах дії наказу ДФС України № 30-рг Про реорганізацію митниць ДФС.

Щодо наказу Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 78-о «Про звільнення ОСОБА_1 », суд зазначає, що наказ про звільнення працівника повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Як вбачається з оскаржуваного наказу про звільнення позивачки з посади, останній містить лише посилання на пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ із змінами, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України без зазначення конкретної причини та підстави звільнення.

Пункт 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889- VIII передбачає, що державна служба може бути припинення, зокрема, з ініціативи суб`єкта призначення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 87 «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889- VIII (в редакції на момент звільнення 13.04.2020) підставами для припинення державної служби за ініціативи суб`єкта призначення, є скорочення численності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення численності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Отже зазначене рішення відповідача про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», які по своїй юридичні природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.04.2019 у справі №815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Отже, посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» без зазначення конкретної підстави для звільнення, лише з покликанням на норму закону породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Враховуючи викладене, оскаржуваний наказ прийнято у спосіб та не на підставі визначеній ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Щодо реорганізації Львівської митниці, як підстави звільнення позивача з посади згідно з доводів відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КЗпП України, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У ч. 3 тієї ж статті зазначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дії трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення численності або штату працівників.

Як вбачається зі ст. 40 КЗпП України, а саме у п. 1 ч. 1 такої, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи,організації, скорочення чисельності або штату працівників. Однак, у ч. 2 ст. 40 КЗпП України, вказано, що таке звільнення допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2. Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»» діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Згідно з частиною 1, 5 статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до частини 8 статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.

За своєю суттю приєднання - це така форма реорганізації, за якої одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, яка продовжує існувати далі, але вже в більшому масштабі. При цьому реорганізовані юридичні особи припиняють своє існування, а їх права та обов`язки переходять до юридичної особи, до якої вони приєдналися.

Як наслідок, в процесі реорганізації юридичної особи виникають правовідносини, пов`язані з припиненням трудових договорів з працівниками. В цьому контексті в роботодавця виникає обов`язок чіткого дотримання законодавства про працю, в частині дотримання трудових прав працівників.

Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Цією постановою, зокрема, передбачено, що Львівська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. При цьому, Львівська митниця ДФС продовжує здійснювати свої повноваження до моменту передачі таких Галицькій митниці Держмитслужби.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 14.11.2019 проведена державна реєстрація юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011 (зі змінами і доповненнями) затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі порядок №1074). Цей Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Відповідно до пунктів 4, 5 та 6 Порядку №1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Пунктом 12 Порядку №1074 передбачено, що орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється. Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1074 акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Отже, повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби 08.12.2019.

На момент початку здійснення діяльності Галицькою митницею Держмитслужби в цьому органі були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання відповідно до пункту 13 Порядку №1074, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011.

Згідно з штатним розписом Галицької митниці Держмитслужби на 2019 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 29.11.2019, штатна кількість працівників становила 1150 осіб з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 5480870 грн.

Штатний розпис Львівської митниці ДФС на 2019 рік, з урахуванням внесених змін, станом на 11.11.2019 становив 948 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 4446466 грн.

Таким чином, загальна штатна чисельність працівників Львівської митниці ДФС (948) на момент її реорганізації шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби, була меншою на 202 штатних одиниць від затвердженого штатного розпису Галицької митниці Держмитслужби (1150 штатних одиниць).

Як вбачається із переліку вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби станом на 10.03.2020 року таких було 269 штатних одиниць, а станом на 13.04.2020 вакантними залишились 255 посад.

Із відповіді на адвокатський запит, вбачається, що станом на дату підготовки такої відповіді (20.05.2020 року) до Галицької митниці Держмитслужби призначено 827 працівників в порядку переведення з Львівської митниці ДФС., та на Галицькій митниці Держмитслужби наявні 382 вакантні посади.

Дані обставини, вказують на те, що частина працівників була переведена у реорганізовану митницю, а інші були звільнені.

Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що в результаті реорганізації Львівської митниці ДФС не відбулось скорочення штатної чисельності працівників. Більше того, у штатному розписі Галицької митниці Держмитслужби було збільшено кількість штатних одиниць.

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Отже, на думку суду, сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці та скорочення штатної чисельності працівників, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи.

Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, однак не лише одностороннє волевиявлення суб`єкта призначення.

Відповідно до статті 24 Європейської соціальної хартії від 3 травня 1996 року, ратифікованою Законом України від 17 травня 2017 року № 2034 з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати право всіх працівників не бути звільненим без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою або поточними потребами підприємств, установ чи служби.

Відповідачем не надано чіткої аргументації, в чому полягала необхідність звільнення позивачки у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» якщо скорочення чисельності посад державних службовців не було заплановано.

Позивачка має тривалий безперервний стаж роботи в митних органах, до неї не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, остання має відзнаки, та у 2014 році проходила стажування, чим підтвердила свою компетентність та відповідність займаній посаді. Попри це, Львівська митниця ДФС у спірному наказі про звільнення ні під час розгляду даної справи не змогли довести неможливості продовження позивачкою державної служби у новоствореному органі.

Звільненню позивачки з посади не передувала будь-яка індивідуальна оцінка її роботи на посаді державного службовця, їй не інкриміновано жодних незаконних дій, прорахунків у роботі чи незадовільної поведінки, яка була б несумісна зі статусом державного службовця.

Так, частиною 3 ст. 87 цього Закону передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Отже, надання за цим Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язку суб`єкта владних повноважень використовувати це право обґрунтовано і мотивувати рішення про звільнення працівника з посади.

Оскільки у Галицькій митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, і жодних перешкод у зайнятті такої посади відповідачем не наведено, звільнення Позивачки не може бути визнано обґрунтованим, отже оскаржуваний наказ порушує конституційне право позивача на працю.

Враховуючи те, що наказ відповідача про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», які по своїй юридичні природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.04.2019 у справі №815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

ЄСПЛ у справі «Полях та інші проти України» від 17.02.2020 року (набуло статусу остаточного 24.02.2020) визнав, що звільнення заявників становило втручання у їхнє право на повагу до приватного життя та наголосив, що таке втручання відбулось без жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки.

Конституційний Суд України у Рішенні від 4 вересня 2019 р. №6-р(ІІ)/2019 констатує, що всі трудові відносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці.

У § 49 Рішення у справі «Пічкур проти України» від 7 листопада 2013 року Європейський суд з прав людини акцентував увагу на тому, що відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимної мети або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною метою.

Відповідно до ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Україною Постановою ВР N 3933-XII ( 3933-12 ) від 04.02.94, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Під час розгляду справи не встановлено, які переваги мали працівники, які переводились на Галицьку митницю Держмитслужби, та не визначені критерії такого відбору працівників.

Оскільки зміст спірного наказу не містить жодних обґрунтувань з приводу надання переваг звільненню перед переведенням по відношенню до позивача, у суду відсутні підстави вважати, що при прийнятті згаданого наказу було дотримано критерію обґрунтованості (п.3 ч.2 ст.2 КАС України).

Крім того, надання необґрунтованих переваг у працевлаштуванні (переведенні) одних працівників над іншими, які були звільнені, також вказує на недотримання такого критерію правомірності як безсторонності (неупередженості) (п.4 ч.2 ст.2 КАС України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність наказу Львівської митниці від 13.04.2020 № 78-о "Про звільнення ОСОБА_1 " і його скасування.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З огляду на те, що позивачку було звільнено з Львівської митниці ДФС 15.04.2020, суд дійшов висновку, що така підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого її було протиправно звільнено, а саме на посаді начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Львівської митниці ДФС за № 13-70-05/38-228 від 20.05.2020 року середньоденна заробітна плата Позивачки становить 550,33 грн (без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Період вимушеного прогулу Позивачки обраховується з 16.04.2020 (день, з якого відраховується період звільнення позивача) по 05.01.2021 (дата прийняття рішення про поновлення позивача). Відтак 265 робочий день - період перебування Позивач у вимушеному прогулі.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки складає: 145 837, 45 грн.: (550,33 грн. (середньоденна заробітна плата) х 265 (робочих днів за час вимушеного прогулу)) (без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць (11281,72 грн.) слід допустити до негайного виконання.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір з сторін не стягується.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 78-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 5 митного посту "Мостиська" Львівської митниці ДФС з 16 квітня 2020 року.

Стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 145837 (сто сорок п`ять тисяч вісімсот тридцять сім) грн 45 коп (без врахування податків та інших обов`язкових платежів).

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 11281 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят одна) грн 72 коп (без врахування податків та інших обов`язкових платежів) та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №5 митного посту "Мостиська" Львівської митниці ДФС звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.01.2021.

Суддя Р.М. Брильовський