Справа № 200/304/21-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 січня 2021 р. Справа №200/304/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Ушенко С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації про визнання дій, бездіяльності, листів протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Донецької обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації, в якому просить:

1. визнати бездіяльність Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації (), що полягає у неналежному розгляді клопотань №Г-0419-11-1.1 від 02.03.2020, №Г-0537-11-1.1.2 від 16.03.2020, №Г-840-11-1.1 від 22.04.2020, №Г-06462-11-1.1.2/15-20 від 27.11.2020;

2. визнати протиправними дії Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації () щодо:

- неподання на розгляд комісії з розгляду питань щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами питання про необхідність забезпечення лікарським засобом «Альдуразим» за рахунок коштів місцевих бюджетів на звернення №Г-0419-11-1.1 від 02.03.2020 та №Г-06462-11-1.1.2/15-20 від 27.11.2020;

- відмови у організації особистого прийому на клопотання №Г-2569-11-1.1 від 04.12.2020;

- щодо ненадання можливості ознайомитися із матеріалами розгляду моїх звернень на запити №05.01-03/619/17-20 від 18.11.2020, від 27.11.2020, №05-01-03/643/17-20 від 04.12.2020;

3. визнати протиправними листи Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації (): №Г-0419-11-1.1-573 від 20.03.2020, №Г-0537-11-1.1.2-701 від 06.04.2020, №Г-0840-11-1.1-952 від 07.05.2020, №156/01-32 від 15.06.2020, №Г-1239-11-1.1.2-1305 від 30.06.2020, №Г-2521-11-1.1.2-2640 від 11.12.2020, №311/01-32 від 03.12.2020, №317/01-32 від 10.12.2020, №Г-2569-11-1.1-2701 від 18.12.2020;

4. зобов`язати Департамент охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації () розглянути за моєю питання необхідності у забезпеченні ОСОБА_2 2013 р.н. лікарським засобом «Альдуразим» за рахунок коштів місцевих бюджетів на засіданні комісії з розгляду питань щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами;

5. визнати бездіяльність Донецької обласної державної адміністрації (), що полягає:

- у неналежному розгляді звернень №Г-03712-11-1.1.2/15-20 від 17.06.2020, №Г-04509-11-1.1.2/15-20 від 30.07.2020, №Г-04904-11-1.1.2/15-20 від 28.08.2020, №Г-05309-11.1.1.2/15-20 від 21.09.2020, №Г-06462-11-1.1.2/15-20 від 27.11.2020, №Г-06480-11-1.1/15-20 від 27.11.2020, №Г-06618-11-1.1/15-20 від 08.12.2020;

- незабезпеченні виконання «Порядку забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 р. №160;

6. визнати протиправними дії Донецької обласної державної адміністрації () щодо відмови у організації особистого прийому на клопотання №Г-06618-11-1.1/15-20 від 08.12.2020;

7. визнати протиправними листи Донецької обласної державної адміністрації (): Г-03712-11-1.1.2/15-20-740/05.02-05 від 09.07.2020, №Г-04904-11-1.1.2/15-20-918/05.02-05 від 17.09.2020, Г-05309-11-1.1.2/15-20-990/05.02-05 від 20.10.2020, Г-06480-11-1.1/15-20-1116/05.02-05 від 16.12.2020, №Г-06618-11-1.1/15-20-1129/05.02-05 від 22.12.2020;

8. зобов`язати Донецьку обласну державну адміністрацію ():

- розглянути питання забезпечення ОСОБА_2 життєво необхідним лікарським засобом, за участю ОСОБА_1 , особисто головою Донецької обласної державної адміністрації, керівником військово-цивільної адміністрації;

- розробити та затвердити Регіональну програму щодо забезпечення громадян, що страждають на рідкісні захворювання препаратами, що не внесені до Національного переліку основних лікарських засобів, що передбачені Постанови КМУ № 333 від 25.03.2009 року (зі змінами та доповненнями) «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення»;

- привести назву «Комісії з розгляду питань щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами», у відповідність до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 р. №160 та викласти у такій редакції «Комісія з розгляду питань щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами, що закуповуються за рахунок коштів місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі гуманітарної допомоги», встановити її повноваження та забезпечити контроль за її функціонуванням.

Відповідно до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом, суд виходить з наступного.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Водночас, частиною 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.

Таким чином, у випадку заявлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги та які мають значення для судового захисту суб`єктивного права, тобто підстава позову - це частина позову, що відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, і докази, що підтверджують позов.

Підстави позову не можна ототожнювати з нормами права, на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, який зазначив, що під підставами позову, які може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

При цьому, цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин від характеру яких залежить правова кваліфікація спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога про визнання протиправними дії Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації щодо відмови в організації особистого прийому на клопотання №Г-2569-11-1.1 від 04.12.2020.

Також, предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога про визнання протиправними дій Донецької обласної державної адміністрації щодо відмови у організації особистого прийому на клопотання №Г-06618-11-1.1/15-20 від 08.12.2020.

Крім того, предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога про зобов`язання Департамент охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації розглянути питання необхідності у забезпеченні ОСОБА_2 , 2013 р.н., лікарським засобом «Альдуразим» за рахунок коштів місцевих бюджетів на засіданні комісії з розгляду питань щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами.

Одночасно з цим, заявлено позовну вимогу про зобов`язання Донецької обласної державної адміністрації розглянути питання забезпечення ОСОБА_2 життєво необхідним лікарським засобом, за участю ОСОБА_1 , особисто головою Донецької обласної державної адміністрації, керівником військово-цивільної адміністрації.

Також, предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога про визнання протиправними листів Донецької обласної державної адміністрації: Г-03712-11-1.1.2/15-20-740/05.02-05 від 09.07.2020, №Г-04904-11-1.1.2/15-20-918/05.02-05 від 17.09.2020, Г-05309-11-1.1.2/15-20-990/05.02-05 від 20.10.2020, Г-06480-11-1.1/15-20-1116/05.02-05 від 16.12.2020, №Г-06618-11-1.1/15-20-1129/05.02-05 від 22.12.2020.

Ще одним предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога про визнання протиправними листів Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації: №Г-0419-11-1.1-573 від 20.03.2020, №Г-0537-11-1.1.2-701 від 06.04.2020, №Г-0840-11-1.1-952 від 07.05.2020, №156/01-32 від 15.06.2020, №Г-1239-11-1.1.2-1305 від 30.06.2020, №Г-2521-11-1.1.2-2640 від 11.12.2020, №311/01-32 від 03.12.2020, №317/01-32 від 10.12.2020, №Г-2569-11-1.1-2701 від 18.12.2020.

Крім цього, позивач також просить зобов`язати Донецьку обласну державну адміністрацію розробити та затвердити Регіональну програму щодо забезпечення громадян, що страждають на рідкісні захворювання препаратами, що не внесені до Національного переліку основних лікарських засобів, що передбачені Постанови КМУ № 333 від 25.03.2009 року (зі змінами та доповненнями) «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення» та привести назву «Комісії з розгляду питань щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами», у відповідність до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 р. №160 та викласти у такій редакції «Комісія з розгляду питань щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами, що закуповуються за рахунок коштів місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі гуманітарної допомоги», встановити її повноваження та забезпечити контроль за її функціонуванням.

Суд звертає увагу, що системний аналіз предмету та підстав позову свідчить про те, що правовідносини між позивачем та відповідачами не пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єктів владних повноважень.

Цей адміністративний позов не містить жодних посилань на однаковість підстав виникнення заявлених позовних вимог та поданих доказів; пояснень щодо того, в чому полягає їх однорідність (єдині підстави їх виникнення, доказування яких спирається на однакові докази і обставини, тощо).

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги є самостійними, стосуються різного періоду виникнення та різних підстав для звернення до суду, тобто обґрунтовуються різними доказами та підставами виникнення, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

При цьому, суд звертає увагу, що статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено повернення частини позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог і відсутні підстави для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 цього Кодексу.

Суд зазначає, що допущене позивачем порушення не є формальним, оскільки фактично унеможливлює розгляд справи за вимогами, не пов`язаними між собою підставою їх виникнення та відповідними доказами, а тому повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" ( Ashingdane v. the United Kingdom ), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Отже, передбачене статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

Відповідно до частини восьмої ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Натомість, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з окремими позовами до відповідачів.

Керуючись статтями 169, 171, 172, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації про визнання дій, бездіяльності, листів протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Повний текст ухвали складено і підписано 14 січня 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко