Справа № 480/9159/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2021 року Справа № 480/9159/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника відповідача Куц О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9159/20 за позовом ОСОБА_1 до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправними та скасування постанов,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 01.12.2020 та 07.12.2020 старшим державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шиян І.В. в межах виконавчого провадження № 63424042 на неї накладений штраф у розмірі 3400 грн. за повторне невиконання без поважних причин рішення суду.
Обидві постанови позивач просить визнати протиправним і скасувати, зазначаючи, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.11.2017 зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлений спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина шляхом систематичних зустрічей з дитиною.
28 листопада 2020 року стягувач, батько дитини, разом з державним виконавцем прибули до помешкання позивача та дитини за адресою: АДРЕСА_1 з метою забрати дитину до батька. Позивач вивела дитину до хвіртки подвір`я, проте син категорично відмовився йти з батьком. 05 грудня 2020 року ситуація повторилася, дитина відмовилася йти з батьком.
За таких обставин державним виконавцем зроблений висновок про невиконання позивачем рішення суду та складені відповідні акти.
Позивач зазначає, що на виконання рішення суду не створювала жодних перешкод у зустрічі батька з дитиною, їх спілкування не відбулося лише через відсутність бажання у дитини. Водночас здійснення тиску на малолітню дитину та примушування її йти до батька суперечило б інтересам дитини.
Також, в постановах про накладення штрафу державним виконавцем зазначено, що боржником не вчинено дії, визначені виконавчим документом, проте які саме дії не вчинено боржником, у постанові не зазначено. При цьому, рішенням суду не покладався обов`язок на ОСОБА_1 вчиняти певні дії.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечив, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що у виконавчому листі вказано: Усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 шляхом систематичних зустрічей з дитиною: з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома у ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ; під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ; під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 .
Фактично дане рішення встановлює визначений порядок побачень батька з дитиною, встановлено конкретний час та тривалість спілкування, а тому підлягає виконанню в порядку ст. 64-1 Закону України Про виконавче провадження.
Дане виконавче провадження відкрите 27.10.2020. Вчинення виконавчих дії передбачених п.2 ст. 64-1 Закону полягає у перевірці державним виконавцем виконання рішення боржником. 28.11.2020 здійснено перевірку виконання боржником рішення та встановено, що боржником рішення не виконано.
Відповідно до п. 3 ст. 64-1 Закону У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність., 01.12.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн.
При подальших перевірках виконання рішення встановлено, що боржником рішення не було виконано, про що 05.12.2020 складений акт та 07.12.2020 винесено постанову про накладення штрафу.
В судове засідання позивач не з`явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена, про що свідчить розписка про отримання поштового відправлення.
З огляду на положення ч. 3 ст. 268, ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.
Також 14.01.21 до суду надійшло клопотання адвоката Павлюка І.О., як представника позивача, про відкладення розгляду справи. Подане клопотання суд вважає за необхідне залишити без розгляду, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.53 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона може брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника. Статтею 57 Кодексу визначено, що представником у суді може бути, зокрема, адвокат. Відповідно до ч.4 ст.59 Кодексу повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». При цьому, позов поданий безпосередньо позивачем Давидовою Л.В., додатки до позову засвідчені також нею, ордер адвоката до матеріалів позову не долучався, не доданий ордер і до клопотань адвоката Павлюка І.О. За наведених обставин, за відсутності ордеру адвоката у матеріалах справи у суду немає підстав вважати адвоката Павлюка І.О. учасником даної справи- представником позивача.
Заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 03.11.2017 Охтирським міськрайонним судом Сумської області видано виконавчий лист на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 по справі № 583/1310/17, яким, розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд вирішив: "Усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 шляхом систематичних зустрічей з дитиною: з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома у ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ; під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ; під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ."
Постановою Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 27.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63424042 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа .
01.12.2020 державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шиян І.В. на боржника ОСОБА_1 постановою накладений штраф у розмірі 3400 грн. за повторне невиконання без поважних причин рішення суду. Винесенню постанови передувала перевірка державним виконавцем виконання боржником рішення суду, в ході якої встановлено, що боржником не вчинено дії, визначені виконавчим документом, про що складений акт від 28 листопада 2020 року ( а.с.8,9).
07.12.2020 відповідачем за результатами перевірки винесена ще одна постанова про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн. за повторне невиконання без поважних причин рішення суду, що також зафіксовано актом перевірки від 05 грудня 2020 року ( а.с.11,12).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" що, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною врегульовано ст.64 -1 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Поважними в розумінні наведених норм закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його волевиявлення.
Аналізуючи наведені положення статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.
Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження". Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 821/1568/16.
Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, та підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення. Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 07 березня 2018 року по справі №127/3770/17.
Як встановлено в ході розгляду, 28 листопада 2020 року та 05 грудня 2020 року стягувач, батько дитини, та державний виконавець прибули до помешкання позивачки та дитини за адресою: АДРЕСА_1 з метою забрати дитину до батька, відповідно до встановленого рішенням суду порядку. Позивач вивела сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до хвіртки домоволодіння, проте дитина категорично відмовилася йти з батьком. 05 грудня 2020 року ситуація повторилася, дитина відмовилася йти з батьком. Зазначене відображено у актах ( а.с.9, 12) та не заперечується відповідачем, на думку якого, саме боржник мав забезпечити побачення стягувача з дитиною.
Водночас, суд зауважує, що судове рішення не встановлює обов`язку позивача забезпечувати побачення стягувача з дитиною, даним рішенням усунуті перешкоди у спілкуванні батька з дитиною та встановлений спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 шляхом систематичних зустрічей з дитиною. Відповідачем не надані докази створення позивачкою будь-яких перешкод для спілкування батька з дитиною, навпаки актом перевірки зафіксоване небажання самої дитини йти до батька.
Відтак, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено здійснення позивачем дій для виконання рішення суду, проте відсутність бажання дитини спілкуватися з батьком не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.
Таким чином, перевіривши постанови державного виконавця про накладення штрафу на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про їх протиправність та необхідність скасування.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями ст. 132 Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 4 статті 134 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським бюро «Ігоря Павлюка» 15.12.2020 укладений договір про надання правової допомоги №272/2 ПІО та додаткова угода до нього ( а.с.14-15,16). Відповідно до додаткової угоди та акту прийому передачі наданих послуг від 15.12.2020 ( а.с.18) вартість переданих послуг склала 800 грн., а саме:
- ознайомлення та аналіз документів наданих клієнтом для виконання доручення, формування правової позиції та підготовка переліку додатково необхідних документів, витрачений час 0,5 год., вартість послуги 200,00 грн.;
- аналіз сформованої судової практики з питань виконання доручення, витрачений час 0,5 год., вартість послуги 160,00 грн.;
- попередня консультація щодо характеру спірних відносин, витрачений час 0,5 год., вартість послуги 160,00 грн.;
- підготовка позовної заяви про скасування постанови про накладення штрафу від 01.12.2020, постанови про накладення штрафу від 07.12.2020, винесених Охтирським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в межах виконавчого провадження N 63424042, витрачений час 1 год., вартість послуги 320,00 грн.
Щодо правничої допомоги при складенні позовної заяви, суд погоджується із зазначеним в акті наданих послуг обсягом часу, витраченого на надання даної послуги - 1 година, та заявленою до відшкодування сумою у розмірі 320,00 грн. з огляду на категорію справи, обсяг та характер зібраних доказів.
Водночас, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на оплату таких послуг, як:
- ознайомлення та аналіз документів наданих клієнтом для виконання доручення, формування правової позиції та підготовка переліку додатково необхідних документів;
- аналіз сформованої судової практики з питань виконання доручення;
- попередня консультація щодо характеру спірних відносин;
На думку суду, такі послуги за своєю суттю охоплюються послугою з правничої допомоги при підготовці та складенні позовної заяви, а тому не підлягають відшкодуванню в окремому порядку. Крім того, позивачем не було надано належних доказів отримання таких послуг, детального опису цих послуг, а саме з якими документами адвокат ознайомлювався, з яких питань проводив консультацію.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування на його користь судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягають частковому задоволенню у загальній сумі 320, 00 грн.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1681,60 грн. ( а.с. 20, 27)
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною та скасувати постанову Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 01.12.2020 ВП № 63424042 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн.
Визнати протиправною та скасувати постанову Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07.12.2020 ВП № 63424042 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судовий збір у розмірі 1681,60грн.. та витрати на правову допомогу у розмірі 320,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Опімах