Справа № 420/5802/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5802/20

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

рішення суду першої інстанції прийнято

у м.Одеса, 02 жовтня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судці-доповідача: Танасогло Т.М.

судців: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про:

визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020 року №15-10716/13-20-СГ про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), з таких підстав: - клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства; - в наданих матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у користуванні ОСОБА_1 даної земельної ділянки;

зобов`язання Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів);

стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що спірний наказ відповідача не ґрунтується на вимогах закону, оскільки не містить жодної з підстав, передбачених ч.7 ст 118 Земельного кодексу України для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, котрі є виключними. Позивачем, на його думку, були надані усі необхідні документи разом з клопотанням від 08.05.2020 року, для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за цільовим призначенням землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або вмотивовану відмову в наданні такого дозволу. Однак, відповідач у своєму наказі не навів жодної передбаченої на законодавчому рівні підстави для такої, які є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.

Разом з тим, ОСОБА_1 у позові також вказав, що спірна бездіяльність відповідача стосовно ненадання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою позивачу, призвела до завдання позивачу душевних, психологічних переживань та приниження, котрі тривають ще з моменту отримання першої відмови. Таким чином, позивач вважає, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідача, йому завдано моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

З метою захисту порушеного права та одержання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку із чим, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги вказано, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не враховані надану позивачем відповідь на відзив відповідача у справі. При цьому, судом першої інстанції безпідставно було враховано відзив Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, направлений з порушенням п`ятнадцятиденного строку для його надання, встановленого ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2020 року.

Щодо суті спору, апелянт вказує, що судом першої інстанції помилково не враховано, що виключні підстави для відмови у наданні дозволу щодо відведення земельної ділянки передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, однак таких не наведено відповідачем у спірному наказі.

Також, апелянт зауважив, що судом першої інстанції необґрунтовано не враховано, що позивач вже звертався до Управління Держгеокадастру із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, державної власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер :01:002:0450, шляхом поділу з метою подальшої передачі безоплатно у власність, за результатами розгляду якого відповідачем було прийнято наказ про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою. Підставами прийняття такого наказу вказано - невідповідність місця розташування бажаної для відведення земельної ділянки вимогам законодавства. Крім того позивачем було отримано лист від 01.04.2020 року, яким повідомлялось про можливість одержати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки після її поділу, що позивач в подальшому і зробив, подавши відповідне клопотання, яке також залишено без задоволення оспорюваним за цим позовом наказом.

13.11.2020 року за вхід. № 22588/20 відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, у якому ГУ Держгеокадастру в Одеській області зазначив про необгрунтованість доводів апеляційної скарги та просив залишити судове рішення без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення мотивуючи тим, що спірний за позовом наказ прийнято у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, про що вірно було встановлено судом першої інстанції.

16.11.2020 року за вхід. № 22674/20 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій апелянт вкотре наголосив на незаконності спірного за цим позовом наказу, з підстав, загалом аналогічних вказаним у позові та апеляційній скарзі.

25.11.2020 року за вхід. № 23461/20 від ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення судових витрат.

03.02.2020 року від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшли заперечення на заяву апелянта про стягнення судових витрат.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, ОСОБА_1 08 травня 2020 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) (а.с.12).

До клопотання позивач додав копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду, графічний матеріал на бажану земельну ділянку із зазначенням місця її розташування.

За результатами розгляду зазначеного клопотання, 11.06.2020 року Головне управління Держгеокадастру в Одеській області прийняло Наказ № 15-10716/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки», яким відмовило гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), з таких підстав: клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства; в наданих матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у користуванні позивача даної земельної ділянки (аркуш справи 14 оборотна сторона), що і стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Не погодившись з прийнятим відповідачем наказом, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ від 11.06.2020 року № 15-10716/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки» прийнятий відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки не є користувачем земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), підстав для звернення до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки в нього не було, відтак у відповідача не виникає будь-якого обов`язку приймати рішення щодо такого поділу земельної ділянки.

Також, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди, у зв`язку із відсутністю порушення прав ОСОБА_1 Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області.

До того ж, судом першої інстанції зазначено, що намір фізичної особи отримати безоплатно у власність земельну ділянку розміром не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності реалізується шляхом звернення до відповідного органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а не поділу), за результатами розгляду якого останнім видається відповідний наказ.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та правильними, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності встановлено ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до приписів ч.ч. 1-3 якої передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Як визначено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

При цьому, у відповідності до п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено в ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З наведених правових норм слідує, що для отримання земельної ділянки, зацікавлена особа звертається до відповідного органу із клопотанням з відповідними графічними матеріалами та передбаченими законодавством додатковими документами, для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, у якому вказується цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, за результатом розгляду якого уповноважений орган приймає одне з відповідних рішень.

Підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають, про що вірно вказано судом першої інстанції в судовому рішенні.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли не з приводу одержання позивачем дозволу на розроблення проектної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки із відповідним клопотанням ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру в Одеській області не звертався, спірним наказом відповідача таке питання не вирішувалось.

З урахуванням наведеного, судова колегія критично оцінює доводи апелянта про необґрунтованість спірного рішення, у зв`язку із не наведенням підстав для відмови у задоволенні його вимог, виключний перелік яких наведений у ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Поряд з цим, не заслуговують уваги також посилання апелянта на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 19.06.2018 року по справі № 819/1061/17, від 11.06.2019 року у справі № 826/841/17 та від 14.08.2019 року у справі № 480/4298/18, оскільки правовідносини у даних справах не є подібними з правовідносинами, які є спірними у даній справі.

Водночас, судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивач у поданому до відповідача клопотанні просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що має кадастровий номер :01:002:0450 загальною площею 10,816 га з метою подальшої передачі земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

За правилами ч.ч. 1, 2 ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч.5 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

В свою чергу, згідно з ч.ч. 6,7 ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

При цьому, як визначено ч.12 ст.186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується: у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; у разі поділу, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, - заставодержателем; у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником.

Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного, вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що вказані у земельному законодавстві поняття «проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та «технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок» не є тотожними, не є однаковими за своїм змістом та відповідно за процедурою виконання цієї документації.

Так, під час звернення за дозволом на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок надаються правовстановлюючі документи на право власності чи користування земельною ділянкою, які об`єднується в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку.

Таким чином, вірним є зауваження суду першої інстанції стосовно того, що особа, яка є користувачем сформованої земельної ділянки, має право на її поділ або об`єднання без зміни цільового призначення, що реалізовується за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

При цьому, технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується власником земельних ділянок у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем.

З матеріалів справи судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 не є власником чи користувачем заявленої до поділу земельної ділянки (її частини).

Наведені обставини не заперечується позивачем та свідчать про відсутність обставин для його віднесення до суб`єктів звернення за одержанням технічної документації із землеустрою відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про землеустрій".

Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки від 08.05.2020 року, позаяк позивач не є власником або користувачем вказаної у клопотанні земельної ділянки.

Доводи апелянта з посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 8 травня 2018 року по справі №808/7064/14, від 6 червня 2019 року по справі №824/337/16-а, від 24 квітня 2018 року по справі №802/1534/17-а на думку колегії суддів не спростовують встановлених обставин та висновків суду першої інстанції, за врахуванням також й того, що правовідносини у даних справах не є подібними до спірний у даній справі правовідносин.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта про те, що саме відповідач наголосив на необхідності у поданні позивачем клопотання про поділ земельної ділянки при зверненні ОСОБА_1 13.02.2020 року з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту, а тепер суперечить своїм же відповідям на запити та законодавству приймаючи спірний за цим позовом наказ, виходячи з наступного.

Як вбачається з апеляційної скарги, 13.02.2020 року ОСОБА_1 звертався до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу. Державної власності, орієнтовною площею 2,00 га, шляхом поділу, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, однак отримав відмову у задоволенні свого клопотання.

В свою чергу, підставами для такої відмови вказано було невідповідність місця розташування бажаної для відведення земельної ділянки вимогам законодавства.

Крім того, листом від 01.04.2020 року також повідомлено, що вказані у клопотаннях земельні ділянки розташовані в межах земельних ділянок загальною площею 10,0816 га, на яку відкрито Поземельну Книгу та присвоєно кадастровий номер, тобто проведено державну реєстрацію земельної ділянки, яка скасовується у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок, на підстави заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворились у результаті такого поділу чи об`єднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворились в результаті такого поділу чи об`єднання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

У відповідності до ч.3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Так, листом відповідача від 01.04.2020 року повідомлялось, що для скасування даного кадастрового номера земельної ділянки, необхідно розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки та було запропоновано звернутись до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою після поділу земельної ділянки.

Аналізом вказаного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що відповідач наголосив на поданні позивачем клопотання про поділ земельної ділянки, позаяк у листі від 01.04.2020 року пропонувалось позивачу після поділу земельної ділянки, а не звертатись із клопотанням про поділ земельної ділянки.

Також, доводи апелянта про прийняття до розгляду відзиву на позов не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, крім того колегія суддів зазначає, що подання заяв по суті справи є правом учасника справи.

Наведені додаткові обґрунтування позивача у відповіді на відзив також, на переконання колегії суддів не спростовують обґрунтованість та правильність висновків суду попередньої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення норм матеріального та/або процесуального права при прийняття оскаржуваного судового рішення.

Підсумовуючи все викладене вище, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції стосовно того, що оскаржуваний наказ від 11.06.2020 року № 15-10716/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки» прийнятий відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановленої у ході судового розгляду справи відсутності порушення відповідачем прав позивача, на переконання колегії суддів недоведеною є завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, у зв`язку із чим у цій частині висновок суду першої інстанції також є обґрунтованим.

З огляду на відсутність обставин для скасування судового рішення та задоволення адміністративного позову, відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України розподіл понесених витрат у вигляді сплати судового збору та витрат на правову допомогу на користь позивача не здійснюється.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року по справі № 420/5802/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 14 січня 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.