Справа № 480/8969/20
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 р. Справа № 480/8969/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання- Волкової Ю.В.,

представника позивача - Цюпки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк"

про визнання неправомірною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", в якій просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни від 19.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59829094.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.12.2020 у зв`язку з арештом рахунку відкритого в АТ КБ "Приватбанк" та з інформації, що розміщена в Автоматизованій системі виконавчих проваджень та Єдиному реєстрі боржників, стало відомо про винесення відповідачем 19.08.2019 постанови про відкриття виконавчого провадження № 59829094 про стягнення з неї боргу на користь АТ "ПУМБ".

Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки з інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України № 1211 від 11.12.2020 вбачається, що виконавчим округом відповідача є м. Київ.

Позивач проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію її місця проживання від 12.10.2020, згідно якої місце проживання позивача зареєстровано за вказаною з 11.10.2006 по теперішній час. Будь-якого майна, місцем розташування якого б було м. Київ, у позивача не має, що, зокрема, підтверджується інформаційною довідкою № 236626050 від 11.12.2020.

Таким чином, вважає, що у приватного виконавця Клітченко О.А. відсутні повноваження на прийняття до виконання виконавчого документу відносно позивача та здійснення відносно нього виконавчого провадження, а отже постанова про відкриття виконавчого провадження відносно позивача є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 16.12.2020 р. поновлено позивачу строк звернення до суду з зазначеним позовом, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ст. 287 КАС України та призначено до розгляду на 14.01.2021.

Відповідач надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Відмітила, що нею при відкритті виконавчого провадження були дотримані вимоги Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем проживання боржника, а за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника. ОСОБА_1 є власником рахунку, відкритого у АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та наявних на ньому грошових коштів. Відповідач вважає, що відсутнє порушення Закону України "Про виконавче провадження", оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м.Києві. А тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Пояснення від третьої особи до суду не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 25.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. видано виконавчий напис № 17078 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" заборгованості у розмірі 38341,79 грн.

19.08.2019 приватним виконавцем Клітченко Оксаною Анатоліївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59829094 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" заборгованості у розмірі 38341,79 грн. (а. с. 20).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та прийнятої спірної постанови, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 14 Закону, учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 15 Закону передбачає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно зі статтею 68 цього Закону, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що право приватного виконавця вчиняти виконавчі дії (накладати арешт, звертати стягнення на майно, кошти та ін.), виникає лише в тому випадку, коли виконавче провадження відкрито (розпочато) у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і Закон України "Про виконавче провадження" і Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною третьою статті 25 Закону№1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

При цьому зі змісту наведеної норми частини другої статті 24 Закону №1404-VIII слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VIII).

Виходячи з викладеного, виконавчі дії провадяться приватним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна - на вибір стягувача.

Судом встановлено, що боржником у виконавчому провадженні №59829094 є фізична особа - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11.10.2006 р. і по теперішній час (а.с. 5. зворотній бік).

Обґрунтовуючи правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59829094, відповідач посилався на те, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцезнаходженням його майна - грошових коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд.4, що підпадає під виконавчий округ, на території якого приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Разом із тим, суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що місцем майна боржника є місцезнаходження банку, в якому у боржника відкритий картковий рахунок (АТ "ПУМБ", який розташований за адресою м. Київ вул. Андріївська, 4), з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Отже, місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 ЦК України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 цього ж Кодексу).

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, копії якого долучені до матеріалів справи, стягувач на підтвердження знаходження майна боржника у м. Києві, а саме: карткового рахунку, надає довідку від 08.08.2019 за вих.№1_01, у якій вказано, що АТ "Перший Український Міжнародний Банк" підтверджує, що у клієнта ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_1 від 05.06.2012 року у валюті гривня, відкритий в АТ "Перший Український Міжнародний Банк.

Проте, відповідачем не було надано жодних доказів того, що на картковому рахунку, який на її думку належить позивачу, відкритому в АТ "ПУМБ", на момент відкриття виконавчого провадження знаходяться грошові кошти, що давало б підстави вважати їх майном боржника, відповідно, визначати за допомогою цього місцезнаходження майна боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження поза межами свого виконавчого округу, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 19.08.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 59829094, не відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, що зазначена в постанові від 09.11.2020 по справі №480/2183/20. Також ухвалою Верховного суду від 29.08.2020 справа № 460/2997/20 адміністративне провадження № К/9901/23068/20, від 05.10.2020 справа № 160/5415/20 адміністративне провадження № К/9901/24932/20 було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі в межах якої також було задоволено позовні вимоги та скасовано постанову приватного виконавця, оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування, роботи боржника - фізичної особи (позивача) або місцезнаходженням його майна.

За приписами ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У спірних відносинах відповідач в силу вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону №1403-VІІІ у відношенні до позивача здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі закону, а відтак в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. є суб`єктом владних повноважень.

Однак, в порушення вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведено правомірність прийнятої оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження .

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1471,40 грн, сплачений при зверненні до суду з даним позовом.

Також позивач просить стягнути витрати на професійну правову допомогу в сумі 2500 грн., з цього питання суд зазначає наступне.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати пов`язані з професійною правничою допомогою отриманою від адвоката, у цій справі. До позову позивачем додано:

- копію договору про надання правової допомоги від 11.12.2020 року;

- опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги від 14.12.2020 року;

- квитанція про оплату послуг від 11.12. 2020 року №70 на суму 2500 грн.

Так, із змісту договору про надання правової допомоги вбачається, що Адвокат надає Клієнту послуги шляхом: представництва інтересів Клієнта у суді першої інстанції, в тому числі складання позовної заяви та інших процесуальних документів

Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Однак, з акту виконаних адвокатом робіт, наданого позивачем, суд вбачає, що до нього включені в тому числі і роботи з отримання інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, Єдиного реєстру боржників щодо виконавчого провадження №59829094, отримання інформації з Єдиного реєстру приватних виконавців України щодо приватного виконавця Клітченко О.А., отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна щодо ОСОБА_1 , направлення адвокатського запиту Клітченко О.А. про надання документів.

Також у вказаному акті виконаних робіт відсутня кількість витрачених годин на надання кожної послуги та вартість цих послуг, зазначена лише загальна вартість усіх робіт - 2500 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п.269).

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що наведена справа не потребувала значних затрат часу та не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Підсумовуючи наведене, з урахуванням поданих позивачем документів, суд дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 1500 грн., що на переконання суду є співрозмірним складності даної справи та обсягу наданих адвокатом послуг.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання неправомірною та скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2019 ВП № 59829094.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (м.Київ, вул. Раїси Окіпної, 4а, офіс 35-А) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1471,40 грн., сплачений при зверненні до суду та судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук