Справа № 176/2314/16-а(2-а/176/76/16)
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року

м. Київ

справа №176/2314/16-а(2-а/176/76/16)

адміністративне провадження №К/9901/38886/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Бевзенка В.М., Чиркіна С.М., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до П`ятихатського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Добродяк І.Ю., Бишевської Н.А., Семененка Я.В. від 21.03.2017,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до П`ятихатського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі також УПФ, пенсійний орган), у якому просив:

- визнати дії відповідача відносно не виплати позивачу пенсії неправомірними;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачену пенсію як інваліду ІІІ групи з 01.06.2015 відповідно до статті 33 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% від пенсії за віком;

- провести індексацію втрачених доходів у зв`язку з затримкою та невиплатою пенсії з вини відповідача.

2. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач посилався на те, що він є посадовою особою органу місцевого самоврядування й до 01.04.2015 отримував пенсію як інвалід третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, починаючи з 01.04.2015 виплату пенсії йому було припинено з тих підстав, що з 01.04.2015 набрав чинності Закон України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За змістом пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

3. Позивач наголошував на тому, що дії відповідача з припинення виплати йому пенсії з 01.06.2015 є протиправними, оскільки вказаний у пункті 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року, не прийнятий, у зв`язку з чим, на переконання позивача, з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, з цієї дати пенсії за вказаним Законом не призначаються, тобто підстави для припинення виплати пенсії позивачу відпали й з 01.06.2015 пенсійний орган, як вважає ОСОБА_1 , повинен був поновити йому виплату пенсії.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 позов задоволено частково. Зобов`язано П`ятихатське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відновити з 01 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

5. Приймаючи таку постанову, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.06.2015 посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення йому пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв`язку з чим підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відпали, і починаючи з 01.06.2015 перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

6. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 ухвалене судом першої інстанції судове рішення скасовано і прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

7. У мотивувальній частині вищевказаної постанови апеляційного суду зазначено, що, виходячи з наявних в матеріалах справи документів, позивач, у розумінні Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», є посадовою особою місцевого самоврядування, а тому на нього розповсюджується дія цього Закону та дія Закону України «Про державну службу» в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який є спеціальним у даних правовідносинах.

8. Отже, згідно з позицією апеляційного суду, у даному випадку підлягає застосуванню саме частина сьома статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якою прямо передбачено, що у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

9. Суд апеляційної інстанції звернув увагу й на те, що Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 01.01.2016) внесено зміни до частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно яким тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

10. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність в оскаржуваних діях відповідача ознак протиправності, внаслідок чого зазначила про відсутність й підстав для задоволення позову і зобов`язання пенсійного органу поновити позивачу виплату пенсії з 01.06.2015 та виплатити належні суми пенсії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. Не погоджуючись з таким судовим рішенням апеляційного суду, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, позивач перебуває на обліку в П`ятихатському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, отримує пенсію як інвалід ІІІ групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13. Одночасно позивач працює на посаді начальника Управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради, є посадовою особою місцевого самоврядування.

14. З 01 квітня 2015 року позивачу припинена виплата пенсії відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

15. З приводу відмови у виплаті пенсії позивач 02.08.2016 звернувся до відповідача з відповідною заявою, за результатами розгляду якої листом №Я-13/02/14 від 11.08.2016 відповідач відмовив позивачеві в поновленні виплати пенсії з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, згідно якому у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

16. В обґрунтуванні вимог касаційної скарги позивач наводить аргументи, аналогічні тим, що були викладені у позовній заяві.

17. Зокрема, позивач вважає, що з 01.06.2015 посада, на якій він працює, не дає права на призначення йому пенсій в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про державну службу» і «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв`язку з чим, на переконання скаржника, починаючи з 01.06.2015 відпади передбачені частиною першою статті 47, статтею 54 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення виплати пенсії, призначеної відповідно до цього Закону.

18. У касаційній скарзі позивач звертає увагу й на висновки Конституційного Суду України, викладені у Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005, у якому, серед іншого, зазначено, що визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав і свобод, тобто порушенням статті 22 Конституції України.

19. У запереченнях на касаційну скаргу відповідач наголошує на тому, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухвалене при повному з`ясуванні усіх обставин справи, з наданням належної правової оцінки усім доводам і аргументам учасників справи, а також з правильним застосуванням норм матеріального дотриманням норм процесуального права, а тому, на думку пенсійного органу, скасуванню не підлягає.

20. У зв`язку з вищенаведеним УПФ просило касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. За змістом частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України (перше речення цієї статті).

23. 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, яким внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме - частину сьому статті 21 вказаного Закону доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

24. Аналогічним чином вищевказана правова норма Закону №2493-III регламентувала спірні правовідносини й у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 24.12.2015 №911-VIII.

25. Згідно з положеннями частини четвертої статті 37 Закону України «Про державну службу» із змінами, внесеними Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії, щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутат України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

26. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №213-VIII встановлено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

27. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

28. За визначенням статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

29. За приписами статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

30. З аналізу вищенаведених приписів законодавства вбачається, що законодавець тимчасово, з 01.04.2015 по 31.12.2015, обмежив виплату пенсії посадовим особам місцевого самоврядування і в цей період єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на роботі в органах місцевого самоврядування. Виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії згідно чинного законодавства.

31. Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 14.06.2019 у справі №583/2875/15-а, від 05.12.2019 у справі №216/4296/16-а(2-а/216/104/16), правовідносини у яких є подібними до справи, яка розглядається.

32. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування, зокрема, у спірний період обіймав посаду начальника Управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради, яка віднесена до посад в органах місцевого самоврядування.

33. Факт проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування у спірний період сторонами не заперечується.

34. Враховуючи, що позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування, на нього поширювалась дія частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах місцевого самоврядування, а тому відповідач, припинивши виплату позивачу пенсії, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

35. Вказані норми Закону на час виникнення спірних правовідносин були діючими, скасовані не були, а отже підлягали обов`язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

36. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 18.09.2018 (справа №206/1969/17), від 18.10.2018 (справа №345/1000/17), від 28.02.2019 (справа №750/8223/16-а) і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від нього.

37. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є спеціальними по відношенню до інших приписів законодавства, при цьому, вказаний закон містить норму імперативного характеру, яка зобов`язує органи ПФУ припинити виплати будь-якого виду пенсії особам, які працюють в органах місцевого самоврядування, та не має жодних виключень.

38. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.12.2018 у справі №504/1937/16-а.

39. Щодо посилань скаржника на порушення статті 22 Конституції України суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, зокрема і у контексті поняття звуження змісту та обсягу прав на пенсійне забезпечення.

40. На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників Конституційний Суд України вказав, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011.

41. У цьому Рішенні Конституційний Суд України наголосив, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

42. З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

43. Також Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 №3рп/2012 зробив висновок про те, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

44. Аналогічним чином, з посиланням, окрім іншого, на вищезгадані правові позиції Конституційного Суду України, надана оцінка аргументу скаржника про порушення пенсійним органом приписів статті 22 Конституції України й у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №733/1234/16-а, правовідносини у якій є подібними до тих, які виникли у справі, яка розглядається.

45. Враховуючи викладене, колегія суддів констатує, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу в період перебування його на посаді в органах місцевого самоврядування є правомірними, а тому висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

46. За правилами частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

47. Провівши касаційний розгляд цієї справи у межах вимог і доводів касаційної скарги та повноважень, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд не виявив неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та/або порушень норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, яке ухвалене відповідно до закону.

48. Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 350, 355, 356, підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: В.М. Бевзенко

С.М. Чиркін