Справа № 526/339/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 р.Справа № 526/339/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 05.10.20 року по справі № 526/339/20

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора СРПП №3 Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції Цілуйка Ярослава Олександровича , Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2020 представник позивача, адвокат ОСОБА_2 , звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області (надалі - Сервісний центр), інспектора СРПП №3 Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції Цілуйка Я.О. (надалі - інспектор Цілуйко Я.О.), в якому просив суд визнати протиправними дії інспектора Цілуйка Я.О. щодо вилучення посвідчення водія та зобов`язати Сервісний центр повернути ОСОБА_1 це посвідчення.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що хоча постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.08.2018 у справі №526/768/18 ОСОБА_1 і було позбавлено права керування транспортними засобами, однак на час прийняття судом рішення останній не мав такого права, а набув його вже після застосування до нього вказаного адміністративного стягнення шляхом закінчення закладу з підготовки водіїв та отримання посвідчення водія. При цьому, строки давності щодо звернення до виконання вищезазначеного судового рішення вже закінчилися, тому інспектор Цілуйко Я.О. взагалі не мав повноважень вилучати у позивача посвідчення водія.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП №3 Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції Цілуйка Ярослава Олександровича, Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії інспектора СРПП №3 Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції Цілуйка Ярослава Олександровича (вул. Гетьманська, 10, м. Гадяч, Полтавська область, 37300) щодо вилучення у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) посвідчення водія серія НОМЕР_2 від 15.02.2019.

В решті позову - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що отримав посвідчення водія серія НОМЕР_2 від 15.02.2019 вперше, після чого вказане посвідчення було вилучене у нього відповідачем 1 на виконання постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.06.2018 у справі № 526/768/18.

Позивач зазначає, що не звертався до Відповідача 2 із заявою про повернення йому посвідчення водія, оскільки положеннями Порядку видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (надалі по тексту - Порядок № 340), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 не передбачена можливість повернення особі, яку позбавлено права керування транспортними засобами, посвідчення водія виданого вперше (крім позбавлення права керування за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП).

Позивач звертає увагу, що на момент вилучення у нього посвідчення водія постанова Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.06.2018 у справі № 526/768/18 набрала законної сили, а строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами ще не закінчився, у зв`язку із чим на той час були відсутні правові підстави для повернення позивачу вилученого посвідчення водія, незважаючи на те, що таке посвідчення було вилучене у позивача незаконно.

На думку позивача, зважаючи на протиправність дій відповідача 1 щодо вилучення у позивача посвідчення водія, наявні підстави для повернення позивачу вилученого посвідчення, тому для ефективного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача 2, як територіальний орган МВС у якому зберігається вилучене посвідчення, повернути позивачу посвідчення водія НОМЕР_2 від 15.02.2019, що відповідатиме закріпленим завданням та принципам адміністративного судочинства.

Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому серед іншого зазначив, що відповідно до Положення про територіальний сервісний центр МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 грудня 2015 року № 1646-ТСЦ -МВС здійснює- свою діяльність, серед іншого, щодо прийняття іспитів на право керування транспортними засобами всіх категорій, здійснює видачу та обмін національного й міжнародного посвідчень водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії та вносить інформацію до Єдиного державного реєстру МВС; забезпечує зберігання посвідчення водія на право керування транспортними засобами у разі позбавлення особи права на керування транспортним засобом, а також копій документів про позбавлення спеціального права; забезпечує повернення посвідчення водія на право керування транспортними засобами після закінчення строку позбавлення спеціального права та успішного складання іспитів.

Отже, відповідач наголошує, що на ТСЦ № 5345 покладено функцію зберігання вилученого посвідчення, а з закінченням строку позбавлення права, вирішення питання щодо допуску до складання теоретичного та практичного іспитів з метою повернення посвідчення водія.

Для отримання права на керування транспортними засобами така особа після закінчення строку, на який її позбавлено такого права, проходить позачерговий медичний огляд, повторну підготовку в закладі та складає теоретичний і практичний іспити в ТСЦ МВС, після чого отримує посвідчення водія, яке вважається отриманим вперше.

Відповідач зазначає, що повернення посвідчення водія може бути здійснене лише за умови дотримання вимог зазначеного Порядку. Інші варіанти повернення посвідчень водія, за умови наявності інформації в Єдиному державному реєстрі МВС щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.І ст.130 КпАП України та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів не передбачені чинним законодавством.

Відповідач зазначає, що оскільки апелянт в своїй скарзі зазначає, що йому був відомий порядок повернення вилученого посвідчення водія, це дає змогу прийти до висновку про намір позивача ухилитися від дотримання Порядку, встановленого чинним законодавством та уникнути покарання за вчинене адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 не звертався ні до РСЦ МВС, ні до структурних підрозділів з заявами щодо повернення посвідчення водія, а отже відсутні будь які підстави для зобов`язання органу державної влади (РСЦ МВС) вчиняти певні дії.

Відповідач вважає, що звернення ОСОБА_3 з апеляційною скаргою є наміром уникнути правил, встановлених нормативно- правовими актами держави, якими передбачені чіткі вимоги та правила повернення посвідчення водія особам, які були позбавлені права керування транспортними засобами, внаслідок керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 02.05.2018 о 13 год. 10 хв. ОСОБА_1 у м. Гадяч Полтавської області на пл. Соборній керував автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_3 у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.06.2018 у справі №526/768/18, яка набрала законної сили 19.06.2018, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік (а.с. 214).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 26.07.2018 про закінчення виконавчого провадження 16.07.2018 боржник ОСОБА_1 на виконання постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.06.2018 у справі №526/768/18 сплатив штраф у розмірі 10200 грн згідно з квитанцією №0.0..2 (а.с. 12).

Як повідомляє позивач, на початку 2019 року після проходження повного курсу навчання та медичного огляду він подав документи до Сервісного центру з метою здачі іспиту для отримання посвідчення водія вперше.

15.02.2019 ОСОБА_1 успішно склав іспити для отримання посвідчення водія вперше, у зв`язку з чим ТСЦ №5345 йому було видано посвідчення водія НОМЕР_2 від 15.02.2019 (дійсне до 15.02.2021), що підтверджується записами, відображеними у картці водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Однак згодом, 06.02.2020, інспектор СРПП №3 Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області Цілуйко Я.О. вилучив у ОСОБА_1 посвідчення водія серія НОМЕР_2 у зв`язку з виконанням постанови Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.06.2018 № 526/768/18, про що склав відповідний акт від 06.02.2020 (а.с. 216-217).

Не погоджуючись із правомірністю дій інспектора ОСОБА_4 , вважаючи їх такими, що порушують право позивача на керування транспортними засобами, останній через свого представника звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності дій інспектора ОСОБА_4 з приводу вилучення 06.02.2020 у ОСОБА_1 посвідчення водія у зв`язку з виконанням постанови Гадяцького районного суду за відсутності інших визначених законом підстав. Одночасно з цим суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення позову в частині повернення ОСОБА_1 посвідчення водія.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процедуру тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення визначено Порядком тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1086 (надалі - Порядок №1086).

Відповідно до п. 2 цього Порядку тимчасове вилучення посвідчення водія на транспортний засіб здійснюється поліцейським.

Згідно з п. 4 Порядку №1086, у разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі.

Пунктом 5 Порядку №1086 передбачено, що до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.06.2018 у справі №526/768/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік (а.с. 214).

За приписами частини першої статті 130 КУпАП (в редакції, чинній на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення), керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Порядок та підстави видачі посвідчення водія, у тому числі в разі його втрати та вилучення в зв`язку з позбавленням права керування, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія і допуску громадян до керування транспортними засобами» (далі - Положення).

Пунктом 20 Положення убачається, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами проводиться відповідно до законодавства.

Приписами пункту 20 Положення № 340 позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами проводиться відповідно до законодавства.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами, проводиться після складення теоретичного і практичного іспитів. При цьому практичний іспит приймається екзаменаційною комісією на транспортному засобі тієї категорії, який був зазначений у рішенні суду про позбавлення права на керування транспортним засобом.

Особам, які позбавлені права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Вилучені посвідчення водія зберігаються в сервісному центрі МВС за місцем проживання особи, що позбавлена права на керування транспортним засобом.

Порядок приймання іспитів для отримання особами права керування транспортними засобами, оформлення, видачі, обміну, повернення, зберігання, анулювання та знищення національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія) територіальними сервісними центрами МВС визначено Інструкцією про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС від 07.12.2009 № 515 (надалі - Інструкція №515 в редакції, чинній на момент отримання ОСОБА_1 посвідчення водія).

Згідно з п. 1.3 зазначеної Інструкції, посвідчення водія видається за умови, що вони не мають медичних протипоказань, закінчили підготовку, перепідготовку водіїв транспортних засобів за відповідними програмами в акредитованих Головним сервісним центром МВС закладах, про що отримали свідоцтво про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв, склали іспити в територіальних сервісних центрах МВС, на території обслуговування яких зареєстровані за місцем проживання.

Відповідно до п. 2.8. Інструкції № 515, під час оформлення документів для видачі або посвідчень водія проводяться перевірки за Єдиним державним реєстром МВС щодо раніше виданих посвідчень водія, наявності адміністративних правопорушень, осіб, позбавлених права керування транспортними засобами, документів, що перебувають у розшуку, осіб, які перебувають у розшуку, виданих свідоцтв про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв. За результатами перевірок отримані матеріали долучаються до документів. Посадові особи засвідчують результати перевірок особистими підписами (із зазначенням прізвища, імені та по батькові).

Якщо під час проведення перевірки поданих документів буде встановлено, що її позбавлено права на керування транспортними засобами, така особа до іспитів не допускається. У разі наявності в такої особи посвідчення водія посадові особи інформують про цей факт відповідний територіальний орган Національної поліції для прийняття рішення щодо його вилучення поліцейськими в порядку визначеному законодавством. Вилучене посвідчення водія надсилається (передається) поліцейськими до ТСЦ МВС за місцем проживання особи на зберігання до закінчення строку такого позбавлення (п. 2.10 Інструкції №515).

З метою отримання інформації щодо факту здійснення перевірки особи ОСОБА_1 під час оформлення посвідчення водія ухвалою суду від 19.08.2020 від Сервісного центру було витребувано матеріали перевірки за Єдиним державним реєстром МВС.

З матеріалів встановлено, що за заявою ОСОБА_1 №217467185 посадовою особою ОСОБА_5 04.12.2018 здійснено перевірку особи позивача за Єдиним державним реєстром МВС: "Автомобіль", "Автошкола", "Позбавлені прав", "Особа в розшуку" та "Адмінпрактика", за результатами якої не встановлено позбавлення прав на керування транспортними засобами (а.с. 207).

Таким чином, станом на момент видачі посвідчення водія, 15.02.2019, в Єдиному державному реєстрі МВС були відсутні дані щодо позбавлення права на керування транспортними засобами ОСОБА_1 .

Причиною цьому слугувала та обставина, відповідно до якої постанова Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.06.2018 у справі №526/768/18 була направлена до ТСЦ №5345 Гадяцьким відділом поліції ГУ НП в Полтавській області листом від 20.11.2019 вих №9853/115/119/01-2019, який надійшов за вх. №2349 лише 27.11.2019 (а.с. 212-213), тобто за спливом більше 1 року після набрання законної сили судовим рішенням.

З приводу вимоги позивача щодо зобов`язання Сервісного центру повернути ОСОБА_1 вилучене інспектором посвідчення водія суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, у чинній редакції, яка передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не звертався до Сервісного центру з приводу повернення йому посвідчення водія, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що в даному випадку звернення позивача до суду з питання зобов`язання Сервісного центру повернути ОСОБА_1 вилучене посвідчення водія є передчасним.

Також, колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року по справі № 526/339/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року по справі № 526/339/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 14.01.2021 року