Справа № 500/1503/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1503/20 пров. № А/857/12415/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Смолинця А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення пенсії,

суддя у І інстанції Чепенюк О.В.,

час ухвалення рішення 10 год 49 хв,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 04 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) щодо невиплати їй пенсії за віком за період з 01 лютого 2015 року по 29 лютого 2020 року та стягнути з відповідача на її користь пенсію за віком за вказаний період у розмірі 120000,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 500/1503/20 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області та вирішено стягнути відповідача на користь позивачки пенсію за віком за період з 01 лютого 2015 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 96457,74 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що виплату пенсії позивачки у період з 01 лютого 2015 року по 29 лютого 2020 припинено з підстав, не передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час розгляду справи відповідач не надав суду належних і достовірних доказів на підтвердження правомірності своєї бездіяльності. Тому ефективним способом захисту порушеного права позивачки є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати їй пенсії за віком за період з 01 лютого 2015 року по 29 лютого 2020 року та стягнення з нього на користь ОСОБА_1 пенсії за віком за цей період у розмірі 96457,74 грн.

Відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області не погодилося із наведеним судовим рішенням та у поданій апеляційній скарзі просило його скасувати, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що ГУ ПФУ в Тернопільській області не порушувало право позивачки на отримання пенсії згідно із діючим законодавством, оскільки на облік в ГУ ПФУ в Тернопільській області її було взято і поновлено пенсію тільки з 01 березня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивачки у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 . Позивачка є пенсіонером та отримує пенсію за віком, про що свідчить копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки від 02 грудня 2019 року № 6102- ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем її проживання вказано адресу: АДРЕСА_2 .

У відповідь на адвокатський запит представника позивачки ГУ ПФУ в Тернопільській області листом від 11 червня 2020 року № 1900-0403-8/8259 повідомило, що згідно з супровідним листом Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27 січня 2020 року № 1203/04 пенсія ОСОБА_1 виплачена по 31 січня 2015 року. Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Тому розмір заборгованості при поновлені пенсії становить: за період з 04 грудня 2016 року по 31 листопада 2019 року 62757,20 грн (відкладений борг); за період з 01 грудня 2019 року по 28 лютого 2020 року 6367,95 грн (поточний борг). Крім того, відповідач у згаданому листі зазначив, що згідно з Постановою № 637 суми пенсій, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На даний час такий порядок не прийнято. Пенсія позивачці поновлена і виплачується з 01 березня 2020 року.

Як слідує з розпорядження Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 січня 2020 року, пенсійну справу № 177017 ОСОБА_1 закрито згідно із запитом від 20 грудня 2019 року № 825/03-03 ГУ ПФУ в Тернопільській області у зв`язку зі зміною місця проживання, пенсія виплачена по 31 січня 2015 року, про що також свідчать відомості атестату № 37 від 24 січня 2020 року Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, розпорядження від 24 січня 2020 року, супровідний лист від 27 січня 2020 року (а.с. 42, 61-62).

Відповідно до протоколу № 20 від 06 грудня 2019 року засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Борщівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 призначено соціальні виплати як внутрішньо переміщеній особі.

Виплату пенсії позивачці поновлено з 01 березня 2020 року.

Відповідно до розрахунку ГУ ПФУ в Тернопільській області від 28 серпня 2020 року сума боргу по невиплаченій пенсії ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2015 року по 29 лютого 2020 року становить 96457,74 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо невиплати пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 29 лютого 2020 року, позивачка звернулась до суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ГУ ПФУ в Тернопільській області діє на підставі Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485 (далі Положення).

Як передбачено пунктом 1 Положення, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду

Пунктом 2 даного Положення визначається, що Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Головне управління, утворене шляхом злиття головного управління Фонду та управління Фонду, головне управління Фонду, до якого приєднані управління Фонду, також забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 (пункт 4 Положення).

Управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (пункт 12 Положення).

Як слідує з матеріалів справи, позивачка у спірний період перебувала на обліку в Добропільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, а отже її права шляхом припинення пенсійних виплат не могли бути порушені ГУ ПФУ в Тернопільській області.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що позивачкою помилково було визначено відповідача ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке є самостійною юридичною особою та не вчиняло будь-яких дій, пов`язаних із пенсійними виплатами позивачки у спірний період.

Наведені обставини залишені поза увагою суду першої інстанції, що спричинило помилковий висновок суду першої інстанції про порушення прав ОСОБА_1 відповідачем ГУ ПФУ в Тернопільській області та призвело до винесення необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 3, 4 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, у цьому випадку суд першої інстанції мав за правилами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.

Аналіз статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, що встановлює правила заміни неналежної сторони дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.

Оскільки статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Враховуючи те, що ГУ ПФУ в Тернопільській області не є належним відповідачем у справі та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у випадку, що розглядається, слід відмовити позивачці у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу про адміністративне судочинство України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 500/1503/20 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 14 січня 2021 року.