Справа № 400/4073/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2021 р. № 400/4073/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідачів:Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_2 ; Головного управління Національної гвардії України, вул. Народного Ополчення, 9-а, м. Київ, 03151
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач-1) та Головного управління Національної гвардії України (далі - відповідач-2), в якій просить визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо недонарахування речового майна, не отриманого позивачем під час проходження військової служби та яке підлягає грошовій компенсації, а саме: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з високими берцями зимові 2 пари та невиплати їх грошової компенсації позивачу; визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо ненадання закупівельних цін відповідачу-1 станом на 01.01.2019 на таке речове майно: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з вмсокими берцями зимові 2 пари; зобов`язати відповідача-2 надати відповідачу-1 закупівельні ціни станом на 01.01.2019 на таке речове майно: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з високими берцями зимові 2 пари; зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно, а саме: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з високими берцями зимові 2 пари.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження військової служби в Збройних Силах України він не отримував у повному обсязі належне йому речове майно. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 "Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі - Порядок № 178), відповідач-1 видав позивачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі. Порівнявши відомості, зазначені у цій довідці, з даними арматурної картки позивача за №1187, позивач дійшов висновку, що відповідач-1 протиправно не включив у видану йому довідку такий перелік речового майна: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з високими берцями зимові 2 пари.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на пункт 5 Порядку № 178 та зазначає, що вартість речового майна розраховується, виходячи із закупівельних цін такого майна, яке закуповувалося військовими частинами Національної гвардії України. Окремі предмети речового майна військовими частинами не закуповувалися, тому відповідачем-2 закупівельні ціни на них до військових частин для нарахування звільненим військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно не надсилаються та розрахунок цін не проводиться. Які саме найменування речового майна відповідач-2 має на увазі, к відзиві не конкретизовано. Відповідач-2 вказує на фактичне надання позивачем згоди на виключення його із списків особового складу військової частини без розрахунку з ним з виплати компенсації вартості речового майна, оскільки проти такого виключення позивач не заперечував. Також, на думку відповідача, позивач навмисно не отримував речове майно під час проходження військової служби з метою отримання його грошової компенсації, оскільки не подавав рапортів про отримання речового майна.

Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не подав, копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 07.10.2020, а копію позовної заяви з додатками 06.10.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 434 та повідомленням про вручення від 06.10.2020.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд кваліфікує неподання відповідачем-1 відзиву на позовну заяву як визнання позову.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У період з 30.09.2013 по 30.09.2019 позивач проходив військову службу у лавах Національної гвардії України, що підтверджується військовим квитком позивача.

24.09.2019 позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.09.2019 № 224 позивача виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Відповідач-1 видав позивачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, копії якої суду не подано. Одночасно, оскільки відповідачі не заперечили обставину надання такої довідки позивачу, суд вважає таку обставину встановленою.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача від 21.06.2020 № 81/К/06/20 відповідач-1 надав довідку від 24.06.2020 № 629 про речове майно, що не було видане ОСОБА_1 під час служби та яке не зазначено у наданій йому на руки довідці про вартість речового майна.

У довідку від 24.06.2020 № 629 включене таке речове майно: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з високими берцями зимові 2 пари.

Суд вважає, що шляхом надання представнику позивача довідки від 24.06.2020 № 629 він тим самим визнав обставину того, що відповідне речове майно повинно було бути включене до попередньо виданої довідки та його вартість підлягає до компенсації позивачу у грошовому виразі.

Зазначені у довідці від 24.06.2020 № 629 відомості узгоджуються з даними арматурної картки позивача № 1187.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина третя статті 24 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частина перша статті 9-1 цього Закону встановлює, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.06.2017 № 475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно". Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пункт 4 Порядку № 178 встановлює, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації .

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку № 178).

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що відповідач повинен виплатити позивачу грошову компенсацію на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

У період проходження позивачем військової служби діяли такі норми щодо забезпечення військовослужбовців речовим майном: затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444, що були чинними до 04.03.2016, та затверджені наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232.

Такі найменування речового майна, як куртка і штани (спідниця), рукавиці трикотажні, труси, шкарпетки літні, шкарпетки зимові, черевики з високими берцями зимові були передбачені до видачі Нормою № 2 забезпечення речовим майном офіцерів і прапорщиків Збройних Сил та інших військових формувань, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444, що була чинною до 04.03.2016.

Отже, ці найменування речового майна повинні були бути видані позивачу, а у протилежному разі їхня вартість підлягає до грошової компенсації позивачу.

Суд відхиляє аргументи відповідача-2 щодо умисного неотримання позивачем речового майна, оскільки забезпечення військовослужбовця речовим майном є обов`язком держави, а відповідач-2, як суб`єкт владних повноважень, не навів фактів та не підтвердив доказами випадків відмови позивача від отримання речового майна.

Суд узяв до уваги, що між позивачем та відповідачем-2 відсутні правовідносини щодо компенсації вартості неотриманого речового майна. У цьому питанні правовідносини у відповідача-2 існують лише з відповідачем-1.

Порушень прав позивача з боку відповідача-2 під час судового розгляду не установлено. Саме на відповідача-1 покладений обов`язок з виплати компенсації позивачу за неотримане речове майно та саме відповідачем-1 видана довідка про вартість такого речового майна.

Згідно частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач-1 позовних вимог не заперечив, на обставину ненадання йому закупівельних цін на спірне речове майно не посилався, будь-яких доказів не подав.

На підставі вищенаведеного суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за таке неотримане під час проходження військової служби речове майно: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з високими берцями зимові 2 пари.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом її переконливості.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), Головного управління Національної гвардії України (вул. Народного Ополчення, 9-а, м. Київ, 03151, ідентифікаційний код за ), задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код за ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) грошової компенсації за таке неотримане під час проходження військової служби речове майно: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з високими берцями зимові 2 пари.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за таке неотримане під час проходження військової служби речове майно: куртка і штани (спідниця) 1 комплект, рукавиці трикотажні 1 пара, труси 10 штук, шкарпетки літні 39 пар, шкарпетки зимові 11 пар, черевики з високими берцями зимові 2 пари.

5. У задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної гвардії України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя В.В. Птичкіна