Справа № 359/8788/19
Суддя: Чирка С. С.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Колесниковій А.Ю.

представника позивача Скрипки О.В.

представника відповідача Ембулатової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил перебування іноземця на території України

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року представник позивача звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаною позовною заявою у якій просить суд скасувати постанову №010312 від 26.06.2019 року.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує наступним. Заступником начальника 2-го відділу старшим лейтенантом Петренком Ігорем було винесено постанову №010312 від 26.06.2019 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 5100 грн., звинувативши позивача в тому, що він порушив встановлений термін перебування на території.

Представник позивача стверджує, що зазначена постанова є протиправною, упередженою, а також прийнятою з порушенням норм діючого законодавства, прав та свобод людини, оскільки при проходженні ОСОБА_1 прикордонного контролю 26.06.2019 року, співробітники прикордонної служби не мали жодного законного права притягати його до адміністративної відповідальності за порушення строку перебування на території України, адже 13.12.2018 року він вже був притягнутий за це до адміністративної відповідальності та сплатив накладений на нього штраф у повному розмірі, що виключає будь-яку законну можливість його повторного притягнення до адміністративної відповідальності за це саме правопорушення та прямо суперечить діючому законодавству. Незважаючи на це, співробітником прикордонної служби було протиправно та свідомо винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення №010312 від 26.06.2019 року, якою позивача всупереч вимогам діючого законодавства фактично було вдруге притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення одного й того ж самого адміністративного правопорушення, що прямо заборонено законом. Також адвокат додає, що в супереч вимог чинному законодавству посадовими особами прикордонної служби не було складено відносно ОСОБА_1 відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ст. 203 КУпАП, хоча його довіритель під час складання постанови не погодився із вчиненим правопорушенням та свою вину не визнавав. Крім цього представник зазначає, що ОСОБА_1 не мав можливості залишити територію України у зв`язку з тим, що приймав безпосередню участь у справі про оскарження рішення дій суб`єкта владних, про примусове повернення його до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду на територію України на три роки. Лише після прийняття остаточного рішення, а саме 26.06.2019 року, він одразу ж придбав авіаквиток на рейс №517 сполученням «Київ-Тбілісі» та 26.06.2019 вилітав з України.

У судовому засідання представник позивача адміністративний позов підтримав, просив його задовольнити з підстав зазначених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пославшись на їх безпідставність.

На адресу суду надійшов відзив у якому відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на наступне. Зміст позовної заяви та додані до неї копії документів не містять інформації про порушення норм КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення № 010312 від 26.06.2019 року відносно громадянина ОСОБА_1 заступником начальника відділу - начальником 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль - 1» старшим лейтенантом Петренком Ігором. Під час складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення № 010312, громадянину Азербайжанської Республіки ОСОБА_1 , було роз`яснено права, передбачені ч. 1 ст. 63 Конституції України, статтею 258 та ч. 1 статті 268 КУпАП, скарг не заявляв, про що свідчать його підписи в поясненні. Під час з`ясування обставин правопорушення ОСОБА_1 пояснив, що свою провину у скоєному адміністративному правопорушенні визнає, не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладалося, що зазначено у поясненні. Протокол про адміністративне правопорушення в порядку статті 258 КУпАП не складався, оскільки Позивач не оспорював вчинене ним правопорушення. Під час з`ясування обставин адміністративного правопорушення громадянка позивач не надав жодних документів, які підтверджують відсутність події та складу адміністративного правопорушення. Посилання позивача на притягнення його до адміністративної відповідальності Державною міграційною службою України як на підтвердження неправомірності дій представників ОКПП «Київ» не відповідають дійсності, оскільки зазначена постанова складалась за ч. 1 ст. 203 КУпАП, водночас як постанова ОКПП «Київ» була складена за ч. 2 статті 203 КУпАП, що регулює різні правовідносини. Також представник відповідача зазначає, що з моменту винесення постанови Державною міграційною службою України від 13.12.2018 ПН МЗП № 138015 до моменту виїзду з України та притягнення до адміністративної відповідальності ОКПП « Київ » 26.06.2019 року, пройшло більше 180 днів, що ще раз підтверджує наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП. Таким чином, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що постановою державної міграційної служби від 13.12.2018 року серії ПН МЗП №138015, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, за ухилення від виїзду з України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

ОСОБА_1 свою провину у скоєному адміністративному правопорушенню визнав, не оспорював допущене порушення та сплатив зазначений штраф, що підтверджується квитанцією №24 від 13.12.2018 року.

26.06.2019 року заступником начальника відділу - начальником 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль - 1» старшим лейтенантом Петренком Ігором винесена постанова про накладення адміністративного стягнення в сфері порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України № 010312 .

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 гривень.

З постанови слідує, що 26 червня 2019 року о 20 год. 05 хв., в пункті пропуску для міжнародного повітряного сполучення «Бориспіль», під час оформлення пасажирів, які відлітали з України рейсом № 517 сполученням «Київ - Тбілісі», громадянин Азербайжанської Республіки ОСОБА_1 пред`явив на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Азербайжанської Республіки № НОМЕР_2 з відміткою про реєстрацію на територію України від 14.08.2018 року виходячи з чого останній перебував на території України 317 днів чим порушив встановлений термін перебування на території України визначений пунктом 2.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою КМУ від 15.02.12 р. № 150.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що 13.12.2018 року ОСОБА_1 був притягнутий був притягнути до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, у зв`язку з чим вважає, що притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП є неприпустимим та порушує ст. 61 Конституції України.

Відповідно до вимог ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 222-1 КУпАП передбачено, що органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 2 статті 203 щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі.

Частина 2 статті 203 КУпАП передбачає відповідальність за недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, тягнуть за собою попередження або накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона проступку описаного в цій нормі характеризується двома можливими проявами - недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або порушення встановленого терміну перебування в Україні.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 2 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що віза - це дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в`їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку.

Відповідно до Правил оформлення віз для в`їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 567 від 1 червня 2011 року встановлено такі типи віз: транзитна, короткострокова та довгострокова. Загальний строк перебування на території України іноземців та осіб без громадянства на підставі транзитної або короткострокової візи не повинен перевищувати 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду.

Правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП характеризується обов`язковою ознакою об`єктивної сторони, що не використовується законодавцем для опису інших адміністративних проступків зокрема зазначених в ч.1 ст. 203 КУпАП, та відображає місце здійснення оперативно-службової діяльності органів і підрозділів Державної прикордонної служби України - пункти пропуску через державний кордон України. Фактично така ознака характеризує особливості виконання завдань з охорони державного кордону.

Склад адміністративного проступку визначений ч.1 ст. 203 КУпАП в частині об`єкта, суб`єкта, суб`єктивної сторони є однаковим, але суттєво відрізняється фактом виявленням правопорушення, підвідомчістю справ органам, що мають право розглядати справу та притягувати до адміністративної відповідальності та об`єктивною стороною правопорушення. Сформульований законодавцем юридичний склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП має суттєві особливості, пов`язанні із здійсненням органами Державної прикордонної служби України оперативно-службової діяльності та стосуються особливостей реєстрації іноземців та осіб без громадянства, визначення термінів перебування в Україні, способів їх обрахунку та наслідків їх перевищення.

В той час як об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП виражається у порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України.

З огляду на вищезазначене доводи представника позивача про те, що громадянин Азербайжанської Республіки ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності посадовою особою ОКПП «Київ» є свідченням порушення статті 61 Конституції судом відхиляються, оскільки, зазначена постанова складалась за ч. 2 ст. 203 КУпАП, в той час як Державною міграційною службою України було винесено постанову за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, що мають різні склади адміністративних правопорушень.

Також представник позивача зазначає, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , не мав можливості залишити територію України у зв`язку з тим, що приймав безпосередню участь у справі про оскарження рішення дій суб`єкта владних повноважень, про примусове повернення його до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду на територію України, однак такі доводи представника суд вважає необґрунтованими зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»(далі - Закон), строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з положеннями п.п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Статтею 17 Закону передбачена можливість продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Таким чином, дотримання іноземцем встановленого терміну перебування в Україні, має бути здійснене або шляхом вільного виїзду з України протягом встановленого строку, або шляхом продовження строку перебування в Україні. Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що громадянин Азербайжанської Республіки ОСОБА_1 звертався до Державної міграційної служби України з метою продовження строку перебування на території України.

Крім цього, відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених в тому числі ст. 203 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

В матеріалах справи міститься письмові пояснення ОСОБА_1 від 26.06.2019 року, з яких слідує, що до початку опитування позивачу було роз`яснено його права, передбачені частиною першою ст. 63 Конституції України, ст. 258 та ч.1 ст. 268 КУпАП. На пропозицію дати пояснення про відомі обставини гр. ОСОБА_1 пояснив наступне: Свою провину у скоєному адміністративному правопорушенню визнаю, не оспорюю допущене порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладається.

Представник позивача зазначає, що такі пояснення його довіритель не надавав та підпис під ними не ставив, а тому просив суд не визнавати їх належним та допустимим доказом по даній справі.

З копії витягу з ЄРДР (кримінальне провадження №0000770 від 13.04.2020 року за ч.1 ст.366 КК України ) вбачається що службові особи контрольно пропускного пункту «Київ» ДПМ України, підробили в поясненні підпис особи, під час формування матеріалів адміністративної справи та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП.

Суд не приймає до уваги такі доводи представника позивача у зв`язку з тим, що в підтвердження вище вказаного суду надано лише витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, який не є належний та допустимий доказ, що стверджує про беззаперечне вчинення службовими особами контрольно пропускного пункту «Київ» ДПМ України кримінального злочину передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. В даному випадку належним та допустимим доказом міг слугувати вирок суду чи висновок експерта про проведення почеркознавчої експертиза, проте представником позивача вище вказаних доказів надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи той факт, що позивач перебував на території України 317 днів, то дані дії порушують встановлений термін перебування на території України визначений пунктом 2.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою КМУ від 15.02.12 р. № 150.

За таких обставин, суд приходить до висновку що у діях громадянина Азербайжанської Республіки ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження неправомірності винесеної постанови позивачем не надано, а тому оскаржувана постанова від 26.06.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП не підлягає скасуванню і позовні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 8,9, 72, 77, 242, 243-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил перебування іноземця на території України залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Чирка С.С.