Справа № 200/6148/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 р. Справа№200/6148/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання Соколової С.О.,

за участю:

представника позивача Шаповал О.В.

представник відповідача -1 не з`явився

представник відповідача -2 не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Урзуфської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району Донецької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (далі відповідач-1, ГУ Держгеокадастр у Донецькій області) та Урзуфської сільської ради Мангушського району Донецької області (далі відповідач-2, Урзуфська СР) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Урзуфської СР від 04.12.2019 № 7/48-732 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» у частині відмови позивачці;

- зобов`язання ОСОБА_2 прийняти рішення про надання позивачці дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га для садівництва, яка знаходиться на території Урзуфської СР, земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого сільського господарства, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться на території Урзуфської СР;

- визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Донецькій області щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га для садівництва, яка знаходиться, яка знаходиться на території Урзуфської СР, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 га;

- зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га для садівництва, яка знаходиться, яка знаходиться на території Урзуфської СР, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 га.

В обґрунтування позовним вимог зазначено таке.

Позивачка неодноразово зверталась до Урзуфської СР та ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із належним чином оформленими клопотаннями про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою з метою отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на що отримувала формальні відмови та відписки. Вказані дії позивачка вважає триваючим порушенням своїх прав.

Звертає увагу, що є членом сім`ї загиблого військовослужбовця.

Позивачка стверджує, що у порушення ст. ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, ОСОБА_3 у оскаржуваному рішенні не навела жодних обставини, які б унеможливлювали надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проєкту землеустрою бажаної земельної ділянки.

Щодо вимог до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, то позивачка стверджує, що відповідач-1 самоусунувся від вирішення її питання, що є проявом протиправної бездіяльності.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

ОСОБА_2 , надано відзив на позовну заяву за змістом якого відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог з нижчевикладених підстав.

Відповідачем-2 не приймалось рішення «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту щодо відведення земельної ділянки у власність», натомість прийнято рішення «Про розгляд клопотань ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ».

Відповідач-2 наголошує, що позивачка вводить суд в оману, наводячи недостовірні факти, зокрема, 25.04.2019 Урзуфською СР не виносилось рішення про відмову у наданні земельної ділянки для будівництва, 19.09.2019 Урзуфською МР відносно позивачки жодних рішень не приймалось.

Крім того, рішення сесії Урзуфської СР «Про розробку містобудівної документації Генеральний план с. Урзуф Мангушського району Донецької області з розширення меж населеного пункту та План зонування с. Урзуф Мангушського району Донецької області у складі Генерального плану» від 16.08.2017 № 7/23-309 розміщено на офіційному сайті Урзуфської СР. Вказаний Генеральний план затверджено у травні 2020 року, про що надано відповідні докази.

Відповідно п. 2.5.2 форми 6-зем землі для індивідуального садівництва на території відповідача відсутні.

Представницею позивача подано відповідь на відзив Урзуфської СР, де спростовуються доводи відповідача-2 та висловлено прохання позов задовольнити.

Ухвалою суду від 12.08.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду позивачкою подано уточнений адміністративний позов, де прохальна частина викладена у такій редакції:

визнати протиправним та скасувати рішення Урзуфської СР «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту щодо відведення земельної ділянки у власність» від 04.12.2019 у частині відмови позивачу;

зобов`язати ОСОБА_5 прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га для садівництва, яка знаходиться на території Урзуфської СР, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га;

визнати протиправною бездіяльність і неправомірні дії ГУ Держгеокадастру у Донецькій області щодо розгляду клопотання позивача від 24.10.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Урзуфської СР та клопотання позивача від 17.09.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для садівництва, яка знаходиться на території Урзуфської СР, кадастровий номер :01:000:1686 між АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання позивача від 24.10.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Урзуфської СР та клопотання позивача від 17.09.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для садівництва, яка знаходиться на території Урзуфської СР, кадастровий номер :01:000:1686 між АДРЕСА_1 ;

Також позивачка просить поновити строк звернення до суду, обґрунтовуючи це карантинними обмеженнями запровадженими на території України для запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19). Звертає увагу суду, що є літньою людиною та хворіє на низку хвороб.

Урзуфська СР на виконання вимог ухвали суду від 12.08.2020 надала такі пояснення.

Підставою для відмовного рішення стала невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, а саме пп. а п. 3 ст. 22 Земельного кодексу України. За даними Урзуфської СР земель для індивідуального садівництва в межах населеного пункту Урзуф немає, про що свідчить витяг з форми 6-зем.

На дату прийняття спірного рішення вже була розроблена містобудівна документація Генерального плану села Урзуф, але проходила різні стадії виготовлення для подачі її на затвердження радою.

Рішення про визначення цільового призначення бажаної позивачкою земельної ділянки не приймалось.

Ухвалою суду від 18.09.2020 розгляд справи продовжено. Подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

28 вересня 2020 представницею позивача подано заяву про відшкодування витрат на надання правничої допомоги у розмірі 10 089,60 грн. та 930,75 грн. витрат на прибуття представника у судове засідання від 12.08.2020.

28 вересня 2020 року ГУ Держгеокадастром у Донецькій області подано відзив на уточнений адміністративний позов, де висловлено прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

25 вересня 2019 року до ГУ Держгеокадастром у Донецькій області за № К-6269/0/36-19 звернулась гр. ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянку безоплатно у власність площею 2,000 га на території Мелекінської СР. ГУ Держгеокадастру у Донецькій області вказане клопотання розглянуто, про що видано наказ від 05.11.2019 № 5997-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» у зв`язку із тим, що подані графічні матеріали не відповідають вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідач-1 звертає увагу суду, що повторно гр. ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,000 га на території Мелекінської СР для ведення особистого селянського господарства не зверталась.

Щодо клопотання від 17.09.2019 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,12 га для садівництва, то до відповідача-1 24.09.2019 за № К-6208/0/36-19 надійшло клопотання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (безоплатно) у власність площею 0,12 га, що розташована в межах населеного пункту, по АДРЕСА_1 на території Урзуфської СР, для садівництва (суміжна земельна ділянка :01:000:1686).

Відповідачем-1 розглянуто вказану заяву та видано наказ від 29.10.2019 № 5705-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою» у зв`язку із тим, що витребувана земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту Урзуф та відноситься до земель комунальної власності.

Щодо вимог позивачки розглянути повторно клопотання від 24.10.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянку безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га (ріллля, пасовище) на території Мелекінської СР, то це є втручання у дискреційні повноваження відповідача-1.

Щодо аналогічних вимог відносно клопотання від 17.09.2019, то належним відповідачем, на думку ГУ Держгеокадстру у Донецькій області, за цією вимогою є Урзуфська СР.

Відповідачем-1 надано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, за текстом якого зазначено, що позивачка зверталась до ГУ Держгеокадстру у Донецькій області із клопотанням від 25.09.2019, окремого клопотання від 24.10.2019 до управління не надходило.

Згідно вказаного клопотання відповідача-1 суду надано такі пояснення:

ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не володіє інформацією щодо цільового призначення земельної ділянки на яку претендує позивачка, що розташована: по вул. Виноградній с. Урзуф на території Урзуфської СР (суміжна ділянка :01:000:1686);

Щодо наявності окремого клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою від 24.10.2019.

ГУ Держгеокадастром у Донецькій області досліджено відповідні матеріали та встановлено, що 25.09.2019 позивачкою подано клопотання за № К-6269/0/36-19 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянку безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га (ріллля, пасовище) на території Мелекінської СР.

Відповідач-1 вважає, що обґрунтування позивачки датовані 24.10.2019 щодо мети отримання земельної ділянки площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га (ріллля, пасовище) на території Мелекінської СР стосуються саме клопотання від 25.09.2019, оскільки окреме клопотання від 24.10.2019 до управління не надходило. Натомість до відповідача-1 надійшло лише клопотання від 25.09.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянку безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га (рілля, пасовище) на території Мелекінської СР.

Протокольною ухвалою суду від 09.12.2020 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13.01.2021 заява позивачки відшкодування витрат на надання правничої допомоги у розмірі 10 089,60 грн. та 930,75 грн. витрат на прибуття представника у судове засідання від 12.08.2020 залишена без розгляду.

У судовому засіданні від 13.01.2021 представниця позивачки позов підтримала просила задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів до судового засідання не з`явились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи суду не заявлено.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 205 КАС України та із врахуванням думки представниці позивачки, розгляд справи здійснив за відсутності належним чином повідомлених відповідачів.

Судом установлено такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є громадянкою України, паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно посвідчення серія НОМЕР_3 від 10.10.2017 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Позивачка зверталась до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із клопотаннями про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність (які наявні у матеріалах справи):

від 17.09.2019 (зареєстровано 24.09.2019 вх. К-6208/0/36-19) для садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що розташована у межах населеного пункту по вул. Виноградній с. Урзуф на території Урзуфської СР Мангушського району Донецької області;

від 20.09.2019 (зареєстровано 25.09.2019 вх. К-6269/0/36-19) для особистого ведення селянського господарства площею 2,00 га (згідно зі ст. 22 Земельного кодексу України) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, на території Мелекінської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району у Донецькій області для ведення особистого селянського господарства;

обґрунтування від 24.10.2019 щодо мети використання земельної ділянки площею 2 га із земель с/г призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Мелекінської СР за межами населених пунктів.

У матеріалах справи також наявні клопотання позивачки від:

31.10.2018 для особистого ведення селянського господарства площею 2,00 га (згідно зі ст. 22 Земельного кодексу України) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, на території Мелекінської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району у Донецькій області для ведення особистого селянського господарства;

від 06.08.2019 для садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що розташована у межах населеного пункту с. Урзуф на території Урзуфської СР Мангушського району Донецької області.

Однак, суд таким оцінку не надає, оскільки позивачка рішення/дії/бездіяльність ГУ Держгеокадстру у Донецькій області відносно останніх не оскаржує.

У відповідь ГУ Держгеокадастром у Донецькій області надано:

Лист від 18.09.2019 № К 5080/0-1725/0/37-19 «Про розгляд клопотання», яким надано відповідь на клопотання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність безоплатно земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для садівництва від 17.09.2019. Вказаним листом повідомлено, що витребувана ділянка входить у межі населеного пункту с. Урзуф та відноситься до земель комунальної власності, у зв`язку із чим надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є можливим.

Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 29.10.2019 № 5705-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеутрою» у зв`язку із тим, що витребувана земельна ділянка для садівництва орієнтовною площею 0,1200 га входить у межі населеного пункту с. Урзуф та відноситься до земель комунальної власності.

Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 05.11.2019 № 5997-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» у зв`язку із тим, що подані графічні матеріали не відповідають вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивачка зверталась до Урзуфської СР із такими клопотаннями про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність, як вбачається із наданих сторонами доказів:

1) від 19.12.2017, від 11.02.2019 та від 25.04.2019 щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та відповідно вул. Виноградній у межах с. Урзуф Мангушського (Першотравневого) району у Донецькій області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Урзуфської СР від 19.03.2019 № 7/41-609 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » у задоволенні клопотання від 11.02.2019 відмовлено у зв`язку із тим, що у наданих графічних матеріалах на місці розташування бажаної земельної ділянки знаходяться приватизовані земельні ділянки громадян. Рекомендовано звернутися після розробки Генерального плану с. Урзуф та розширення меж Урзуфської СР.

Рішенням Урзуфської СР «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » від 20.06.2019 № 7/43-636 у задоволенні клопотання від 25.04.2019 відмовлено у зв`язку із тим, що у наданих графічних матеріалах на місці розташування бажаної земельної ділянки знаходяться приватизовані земельні ділянки громадян.

2) від 17.10.2019 про надання грошової компенсації земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, для індивідуального житлового будівництва та площею 0,12 га для садівництва, у зв`язку із відсутністю вільної земельної ділянки по АДРЕСА_1 на території Урзуфської сільської ради Мангушського району Донецької області.

Урзуфська СР листами від 23.10.2019 № 566 та № 567 щодо надання грошової компенсації за земельні ділянки повідомила ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для здійснення грошової компенсації замість реалізації громадянами їх прав на отримання у власність земельної ділянки.

3) від 29.01.2018, від 23.03.2018, від 20.11.2018. від 05.11.2019 (арк. 122, т. 1) земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, що розташована по АДРЕСА_3 для садівництва (суміжна земельна ділянка :01:000:1686) у додатках рахуються графічні матеріали, копія паспорту, РНОКПП.

Рішенням Урзуфської СР від 04.12.2019 № 7/48-732 «Про розгляд клопотань громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_1 » (предмет спору,) вирішено відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 (клопотання. від 05.11.2019) у зв`язку із тим, що на території Урзуфської СР не передбачено виділення земель для ведення садівництва із земель житлової та громадської забудови у межах с. Урзуф. Згідно пп. «а» п. 3 ст. 22 ЗК України земельні ділянки для садівництва відводяться із земель сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів.

Також у матеріалах справи наявні численні запити позивачки адресовані відповідачам про надання публічної інформації та відповіді на такі.

Відповідачем-2 до матеріалів справи надано.

Рішення Урзуфської СР від 16.08.2017 № 7/23-309 «Про розробку містобудівної документації «Генеральний план с. Урзуф Мангушського району Донецької області. Оновлення з розширенням меж населеного пункту та План зонування с. Урзуф Мангушського району Донецької області (у складі Генерального плану) вирішено розробити містобудівну документацію «Генеральний план с. Урзуф Мангушського району Донецької області. Оновлення з розширенням меж населеного пункту та План зонування с. Урзуф Мангушського району Донецької області» (у складі Генерального плану)

Рішенням Урзуфської СР від 20.05.2020 № 7/52-797 «Про затвердження Генерального плану с. Урзуф Мангушського району Донецької області. Оновлення з розширенням меж населеного пункту та План зонування с. Урзуф Мангушського району Донецької області (у складі Генерального плану) вирішено затвердити містобудівну документацію «Генеральний план с. Урзуф Мангушського району Донецької області. Оновлення з розширенням меж населеного пункту та План зонування с. Урзуф Мангушського району Донецької області» розробленого ТОВ «Інститут Ефективних Технологій Сателіт» м. Запоріжжя.

Викопіювання з Генерального плану с. Урзуф Мангушського району земельна ділянка, S=0,1200 га, у с. Урзуф по вул. Виноградній.

Викопіювання зі схеми зонування територій с. Урзуф Мангушського району зона Г-6 землі житлової та громадської забудови. Бажана позивачкою земельна ділянка, розміщена по АДРЕСА_3 знаходиться у зоні 6-Г.

Згідно плану зонування визначено види територіальних зон, зокрема, Громадські зони Г (невиробничі): Г-6 торговельна зона.

Відповідно пояснень наданих Урзуфською СР (додаток до листа від 23.07.2020 № 507) земельна ділянка, яку зазначила позивачка у клопотанні від 05.11.2019, відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Позивач бажала отримати на вказаних землях ділянку із категорії земель сільськогосподарського призначення.

Згідно роздруківок форми 6-зем п.2.5.2 землі для індивідуального садівництва на території відповідача-2 відсутні.

Отже, предметом спору у даній справі щодо відповідача-1 є встановлення наявності/відсутності стверджуваної позивачкою бездіяльності і неправомірних дій щодо розгляду її клопотань про надання дозволу на розробку проєктів землеустрою від 17.09.2019 та від 24.10.2019;

щодо відповідача-2 рішення від 04.12.2019 № 7/48-732 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Надані сторонами у справі письмові докази досліджені судом у порядку ст. 211 КАС України.

Щодо клопотання про поновлення строку.

Позивачка оскаржує рішення Урзуфської СР від 04.12.2019 та дії/бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Донецькій області прийняті/вчинені щодо її клопотань від 17.09.2019 та від 24.10.2019.

Позов до канцелярії суду подано 01.07.2020, згідно відтиску штампу вх. № 6241/20.

Стаття 122 КАС України.

1. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

2. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, Розділ VI «Перехідні положення» КАС України доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, а саме.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, зміни внесені до розділ VI Прикінцевих положень КАС України на період дії карантину подовжували строк звернення до суду, про що, зокрема вказано у методичних рекомендаціях від 22.04.2020 наданих Касаційним цивільним судом Верховного суду. Вказані зміни зберігали чинність до 17.07.2020.

Отже, підстав констатувати факт пропуску позивачкою строку звернення до суду немає, оскільки такий строк продовжено законом.

Щодо позовних вимог до відповідача-1.

Відносно протиправних дій/бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за результатами розгляду клопотання від 17.09.2019.

Земельний кодекс України (далі ЗК України).

Стаття 12.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

Стаття 83.

1. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

2. У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

5. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності;

Стаття 122.

1. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

4. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За правилами пункту 6 розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012р. № 5245-VI у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Отже, вирішення питань про передачу земель, що належить територіальній громаді у власність чи користування є виключним правом сільських, селищних, міських рад, як суб`єкта права власності на землю.

Постановляючи вказаний висновок суд узяв до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 справа № 810/2562/17.

Згідно інформаційної довідки відділу у Мангушському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18.09.2019 № 813/249-19 бажана позивачкою земельна ділянка входить у межі населеного пункту с. Урзуф та відноситься до земель комунальної власності.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів передбачено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №140/1992/18, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18, від 29.08.2019 у справі №420/5288/18 та від 17.10.2019 у справі №811/1845/18,

Викладене свідчить про відсутність протиправної бездіяльності/дій відповідача-1, оскільки останнім за наявності правових підстав, у передбачений законом спосіб винесено рішення суб`єкта владних повноважень (наказ) про відмову у наданні відповідного дозволу, оскільки ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не є розпорядником бажаної позивачкою земельної ділянки.

Відносно протиправних дій/бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за результатами розгляду клопотання від 24.10.2019.

У ході розгляду справи судом встановлено, що у первинній редакції позову позивачка просила визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру щодо розгляду клопотань ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га для садівництва, яка знаходиться, яка знаходиться на території Урзуфської СР, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 га.

Ухвалою суду від 12.08.2020 позовна заява залишена без руху з метою уточнення (конкретизації) позивачкою відносно яких саме клопотань відповідачем-1 допущено протиправні дії/бездіяльність.

Позивачем виконано вимоги даної ухвали та зазначено, що відповідачем-1 допущено протиправні дії/бездіяльність відносно, зокрема, клопотання позивачки від 24.10.2019.

З наявних у матеріалах справи доказів та пояснень відповідача-1 судом установлено, що з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га на території Урзуфської СР від 24.10.2019, позивачка не зверталась.

Натомість у справі наявні обґрунтування від 24.10.2019, які на думку відповідача-1, стосується клопотання позивачки від 20.09.2019 (зареєстровано 25.09.2019 вх. К-6269/0/36-19) та за результатами якого відповідачем винесено рішення від 05.11.2019 № 5997 СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

У цьому контексті суд зазначає, що виходячи із принципу диспозитивності, що передбачений ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 05.11.2019 № 5997-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеутрою», прийнятого за результатами розгляду клопотання позивачки від 20.09.2020 (зареєстровано 25.09.2019 вх. № К-6269/0/36-10) суду не заявлено.

Водночас, суд застосувавши принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи ухвалою від 18.09.2020 витребував у відповідача-1 належним чином завірену копію обґрунтувань позивачки від 24.10.2019 та відповідь/рішення прийняте за наслідками його розгляду.

ГУ Держгеокадастром у Донецькій області надано відповідні докази та пояснення.

Натомість позивачкою не доведено у належний спосіб, що вона зверталась до відповідача-1 із окремим клопотанням від 24.10.2019 та відносно такого допущено протиправні дії/бездіяльність.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 справа № 520/2261/19 вказано: «Доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.».

На підставі викладеного та керуючись ч. ч. 1-2 ст. 77 КАС України, суд визнає позовні вимоги у цій частині недоведеними, а відтак необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні таких.

Щодо позовних вимог адресованих Урзуфській СР.

Позивачка просить визнати протиправним та скасувати (у частині) рішення відповідача-2 від 04.12.2019 № 7/48-732, яким відмовлено у виділенні земель для ведення садівництва. Вказане рішення прийнято за результатами розгляду клопотання позивачки від 05.11.2019 щодо надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для садівництва по вул. Виноградній с. Урзуф.

Вказана вимога кореспондує із вимогою про зобов`язання відповідача-2 прийняти рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для садівництва площею 0,12 га та для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,10 га (присадибна ділянка).

Однак, оскаржуваним рішенням вирішено питання виключно щодо прав позивачки на отримання у власність (безоплатно) земельної ділянки для садівництва площею 0,12 га.

Інші рішення відповідача-2 позивачкою у межах даної справи не оскаржуються.

А тому суд вважає, що оскільки спірним рішенням права чи законні інтереси позивачки щодо набуття у власність землі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не вирішувались, то відповідно підстави для задоволення кореспондуючих вимог про зобов`язання прийняти рішення яким надати дозвіл на розробку проєкту землеустрою для земель відповідного призначення відсутні.

За таких фактичних обставин справи, правова позиція суду обґрунтована таким.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Приписами статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 23 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Посилань на порушення відповідачем-2 процедури прийняття спірного рішення позивачкою не наведено.

Земельний кодекс України (далі ЗК України).

Стаття 12.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

Стаття 19.

1. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Стаття 20.

1. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

2. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

5. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Стаття 22.

1. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

2. До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

3. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

Стаття 35.

1. Громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

3. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Стаття 38.

До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Стаття 39.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Стаття 79-1.

1. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

2. Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

5. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Стаття 116 ЗК України.

1. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Стаття 118 ЗК України.

6. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

7. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

До компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI.

Стаття 21. Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру

2. Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:

а) щодо категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення;

б) щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель:

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV

Стаття 1

Цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Стаття 50.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі Закон № 3038, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин)

Стаття 1. Визначення термінів

1. У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

2) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

3) детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території;

7) містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій;

Стаття 24.

2. Зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

3. У разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків:

1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка:

розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення);

віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

4. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель.

Відповідно вказаної класифікації землі сільськогосподарського призначення, зокрема, для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ: секція А 01 , підрозділ 01.05);

Землі житлової та громадської забудови:

Землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва), Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), Для колективного житлового будівництва, Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, Для будівництва і обслуговування будівель тимчасового проживання, Для будівництва індивідуальних гаражів, Для колективного гаражного будівництва, Для іншої житлової забудови, Для будівництва і обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови, Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури

Землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування), Для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, Для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, Для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, Для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, Для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування, Для будівництва та обслуговування будівель екстериторіальних організацій та органів, Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, Для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, Для будівництва та обслуговування будівель кредитно-фінансових установ, Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), Для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки тощо.

Висновки суду.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Аналогічне викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 28.11.2018 справа № 820/4219/17 та Верховного Суду від 27.02.2018 справа № 545/808/17.

Отже основним основним питанням, що постало перед судом є перевірка та надання оцінки підставам відмови у наданні позивачці дозволу на розробку проєкту землеустрою.

Урзуфська СР на виконання вимог ухвали суду від 12.08.2020 пояснила, що правовою підставою відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою стала невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, а саме пп. а п. 3 ст. 22 ЗК України та невідповідність містобудівній документації.

Фактичною підставою є відсутність на території Урзуфської СР землі для індивідуального садівництва, що підтверджується витягом з форми 6-зем. При цьому на дату прийняття спірного рішення містобудівна документація була розроблена та проходила різні стадії виготовлення для подачі на затвердження її радою. Також зазначено, що рішення про визначення цільового призначення бажаної позивачкою земельної ділянки не приймалось.

Щодо приналежності спірної земельної ділянки до земель громадської та житлової забудови суд виходить з такого.

У цій частині відповідач-2 посилався на наявність містобудівної документації. При цьому жодних інших доказів, на виконання вимог ухвал суду щодо приналежності бажаної позивачкою земельної ділянки до земель саме даної категорії Урзуфською СР не надано.

Верховним Судом у постанові від 30.08.2018 справа № 500/2992/16-а зазначено, що відповідно до положень ст. 118 ЗК України невідповідність земельної ділянки Генеральному плану міста є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.04.2019 у справі №752/4391/16-а, від 16.05.2019 у справі №810/4103/18 та від 21.08.2019 у справі №450/1448/14-а.

Однак, фактичні обставини даної справи свідчать, що станом на момент розгляду клопотання позивачки від 05.11.2019 Генеральний план с. Урзуф перебував на стадіях розробки та затвердження. Відповідне рішення про затвердження Генерального плану с. Урзуф Мангушського району Донецької області з розширенням меж населеного пункту та План зонування с. Урзуф Мангушського району Донецької області (у складі Генерального плану) прийнято Урзуфською СР 20.05.2020 за № 7/52-797.

Водночас, потрібно взяти до уваги, що приймаючи спірне рішення від 04.12.2019, Урзуфська СР безпосередньо за текстом такого на відсутність чи наявність затвердженого Генерального плану с. Урзуф, як підстави для відмови не посилалась.

Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 справа № 398/1456/16-а(2а/398/114/16) вказав: «Разом із тим Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. …

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, положення частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняють до затвердження відповідної містобудівної документації саме передачу (надання) у власність чи користування земельних ділянок, проте вказана норма не містить заборони в наданні відповідних дозволів на розроблення проектів землеустрою, які є лише початком тривалої та послідовної процедури.

Отже, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом.».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 509/4722/16-а та від 29.08.2019 у справі № 540/2441/18.

Окрім того, Верховний Суду у постанові від 21.10.2019 справа №317/3590/17 (2-а/317/120/2017) констатував: «Обставина, яку відповідач вказує як підставу для відмови у наданні дозволу - відсутність плану зонування або детального плану території відповідного населеного пункту, не залежить від волевиявлення позивача та не доводить наявність тих обов`язкових умов, з якими законодавець пов`язує можливість відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.».

Також суд звертає увагу на таке.

Законом № 3038 встановлено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Однак, позивачка не просила надати відповідний дозвіл для містобудівних потреб, а тому положення ст. 24 Закону № 3038 суд не застосовує.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд вважає твердження відповідача-2, що бажана позивачкою земельна ділянка належить до земель громадської та житлової забудови не доведеними, а посилання на наявність містобудівної документації безпідставними.

Щодо відсутності на території Урзуфської СР земель для садівництва.

Підпункт «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України передбачає, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення садівництва.

У матеріалах справи наявна довідка форма 6-зем, рядок п. 2.5.2 «Індивідуальне садівництво», де відображено відсутність земель для індивідуального садівництва на території с. Урзуф.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 761/1554/13-ц дані державної статистичної звітності про правовий режим земель мають суттєве юридичне значення для вирішення спору та згідно з нормами статей 181-184, 202- 204 ЗК України, Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» є документальним підтвердженням відомостей про цільове призначення земель, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Однак, суд вважає, що вказана довідка жодним чином не є доказом у цілях встановлення категорії земель до якої відноситься бажана позивачкою земельна ділянка.

Як вказано вище та визнано судом належним чином не доведеним, відповідач-2 щодо виду цільового призначення бажаної позивачкою земельної ділянки, вважає як таку, що належить до земель житлової та громадської забудови. Водночас рішення про визначення цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось.

Проте, суд звертає увагу, що відповідно ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення здійснюється на стадії затвердження проєкту землеустрою, а не на стадії надання дозволу на розробку такого.

Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження й до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку. За результатами перевірки електронного документу, який подано для держреєстрації земельної ділянки, державний кадастровий реєстратор відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї. До відомостей про земельну ділянку в розділі 1 Поземельної книги вносяться дані про вид цільового призначення, який установлено на момент початку розробки проекту відведення земельної ділянки.

Верховним Судом у постанові від 28.02.2020 справа № 461/1257/17 зазначено: «Суд вважає помилковими висновки суду щодо невідповідності цільового призначення земельної ділянку, оскільки зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ст. 20 ЗК України).»

Суд також звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 22.02.2019 у справі № 813/1631/14.

Отже, надання дозволу на розробку проєкту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Надання дозволу на розробку проєкту відведення не свідчить, що проєкт радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проєкту, рада може відмовити.

Також у спірному рішенні зазначено, що земельні ділянки для садівництва відводяться із земель сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів, що передбачено пп. «а» п. 3 ст. 22 ЗК України.

Суд вважає, таке обґрунтування помилковим, оскільки нормативний припис вказаної статті не містить положень щодо обов`язкового знаходження землі сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту.

Отже, підсумовуючи, суд вважає, що Урзуфською СР не надано належних доказів, які б дали можливість суду констатувати невідповідність місця розташування бажаної позивачкою земельної ділянки вимогам закону та інших обставин, перелічених у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Ґрунтуючись на викладеному, суд дійшов висновку щодо протиправності підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою бажаної позивачкою земельної ділянки.

Щодо способу захисту.

Частина 4 статті 245 КАС України.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 зазначила таке: «Щодо ефективності обраного судом апеляційної інстанції способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.»

У постановах від 06.03.2019 у справі № 2340/2921/18 та від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зі свого боку суд констатує, що наявні у справі матеріали не дають можливість суду дійти висновку про вичерпність підстав для зобов`язання ОСОБА_2 надати позивачці дозвіл на розробку проєкту землеустрою.

Судом здійснено перевірку правомірності підстав прийняття відмовного рішення станом на момент ухвалення такого.

Однак, оскільки у суду відсутні відомості щодо цільового призначення бажаної позивачкою земельної ділянки та із врахуванням визначеного нею виду використання для садівництва, що передбачає застосування обмежень, передбачених ч. 5 ст. 20 ЗК України, суд за встановлених фактичних обставин у данній справі вважає відповідним порушеному праву застосувати спосіб захисту шляхом скасування рішення відповідача-2 від 04.12.2019 № 7/48-732 та зобов`язання повторно розглянути клопотання позивачки від 05.11.2019, із врахуванням висновків суду.

Постановляючи такий висновок суд взяв до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 04.05.2020 справа № 819/3054/15, а саме: «Водночас, суди попередніх інстанцій, визнаючи протиправною та скасовуючи спірну відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у спільну сумісну власність позивачів, не з`ясували обставин справи щодо того, у межах якої категорії земель за цільовим призначенням розташована така ділянка та чи передбачено законодавством вид її використання, який зазначали заявники, звертаючись до відповідача.».

Отже, позов належить задовольнити у визначеній судом частині, у решті відмовити.

Сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню на її користь пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись пп. 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов (уточнений) ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Урзуфської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району Донецької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Урзуфської сільської ради Мангушського району Донецької області від 04.12.2019 № 7/48-732.

Зобов`язати Урзуфську сільську раду Мангушського району Донецької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.11.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою з метою отримання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, що розташована по вул. Виноградній у межах с. Урзуф Мангушського (Першотравневого) району у Донецькій області для садівництва (суміжна земельна ділянка :01:000:1686), із врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 13 січня 2021 року, повний текст рішення виготовлений 14 січня 2021 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Буряк