Справа № 380/8728/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8728/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справуза позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Львівський державний університет внутрішніх справ (далі - ЛДУВС, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення коштів в сумі 17531,98 грн., пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 під час проходження навчання у Львівському державному університеті внутрішніх справ.

Ухвалою судді від 09.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що після звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до спливу трирічного терміну перебування на службі, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі. Зазначив, що відповідачу було надіслано претензію, згідно якої ОСОБА_1 пропонувалося сплатити у місячний термін з моменту отримання вказаної претензії заборгованість по витратах, пов`язаних з його утриманням на навчанні, в сумі 17531,98 грн. Оскільки відповідач не відшкодував вказаної заборгованості у добровільному порядку, позивач звернувся з позовом до суду.

03.12.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. №64714). Зазначив, що позов подано з пропуском місячного строку звернення до суду, що є підставою для залишення позову без розгляду. Крім того наголосив, що невиконання позивачем зобов`язань за договором, на думку відповідача, є підставою для розірвання договору без відшкодування фактичних витрат на його утримання. Також відповідач звернув увагу на те, що у договорі відсутня така підстава для відшкодування фактичних витрат на утримання курсанта, як звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Крім того, зазначив, що позивачем не надано документів, які б вказували на те, що ЛДУВС є належним позивачем у даній справі, оскільки відсутні докази утримання курсанта з власних коштів. Підсумовуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

08.12.2020 позивач подав відповідь на відзив (вх. №65727). Наголосив, що строк звернення до суду з вказаним позовом слід обчислювати з 23.09.2020, коли ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області було закрито провадження у справі на підставі висновків Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №804/285/16. Зазначив, що підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова особи від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ зі служби протягом трьох років після закінчення навчання. Щодо покликання відповідача на невиконання позивачем зобов`язань за договором, зазначив, що таке покликання є помилковим, оскільки відповідно до п.5.2 договору позивач має право розірвати договір у разі невиконання стороною обов`язків згідно договору. Щодо доводів відповідача про те, що ЛДУВС є неналежним відповідачем у справі, позивач зазначив, що відповідно до п.1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 №62 ВНЗ МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

17.12.2020 відповідач подав заперечення (вх. №68141), у яких повторно зазначив аргументи, викладені у відзиві на позов.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, що викладено у відзиві на позов, суд зазначає наступне.

Судом враховано, що позивач звертався з цивільним позовом до Старосамбірського районного суду Львівської області про стягнення з відповідача коштів на утримання під час навчання, однак ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.09.2020 провадження у справі №455/1528/17 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд бере до уваги ту обставину, що визначення Великою Палатою Верховного Суду юрисдикційності даної категорії спорів може бути підставою для поновлення строку звернення до суду.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.05.2019 у справі № 205/8482/15-ц.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду, що має наслідком відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду, оскільки позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду 06.10.2020 (згідно дати на поштовому штемпелі), тобто в місячний строк, як це і передбачено ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку позов задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10.09.2010 між ГУ МВС України у Львівській області, Львівським державним університетом внутрішніх справ та курсантом ОСОБА_1 було укладено трьохсторонній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно п.п. 3.2, 2.3.6 вказаного договору відповідач зобов`язувався, зокрема, у випадку звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням його в навчальному закладі.

Відповідно до п.4.4 цього договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Наказом ГУ МВС у Львівській області від 06.07.2015 №476 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 /М-132739/, слідчого слідчого відділення Старосамбірського району відділу ГУМВС, з 08.07.2015 року звільнено зі служби ОВС за власним бажанням згідно п. 64 «ж» «Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Відповідно до довідки - розрахунку № 195 від 28.09.2015 витрати пов`язані з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ курсанта ОСОБА_1 за серпень 2010 - лютий 2014 року становлять 17531,98 грн.

11.11.2015 ЛДУВС скерував на адресу ОСОБА_1 претензію № 8/369, у якій пропонував сплатити у місячний термін з моменту отримання вказаної претензіїзаборгованість по витратах, пов`язаних з його утриманням на навчанні, в сумі 17531,98 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд керується такими нормами права.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990, з наступними змінами та доповненнями, у правових відносинах, визначених договором про підготовку фахівця в Львівському державному університеті внутрішніх справ, працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно із положеннями ст. 9 Закону України "Про міліцію" на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Частиною 4 ст.18 Закону України "Про міліцію" передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Частиною 6 ст.18 вищевказаного Закону передбачено, що курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно з ч.2 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року, з наступними змінами та доповненнями, підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до положень ч.4 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію", особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч.1 ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі п.п. 2, 4 ч.1 ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007, чинний на час укладення договору про підготовку фахівця в Львівському державному університеті внутрішніх справ від 19.08.2013, визначав механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Такі витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою, а у разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Вказані норми кореспондуються із нормами, що закріплені в Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейський, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261.

Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, отже у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог ст.19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12.12.2018 у справі №804/285/16, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 у справі №461/5577/15-ц від 31.10.2018 у справі №820/5761/15.

Як уже зазначалося, наказом ГУ МВС у Львівській області від 06.07.2015 №476 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 /М-132739/, слідчого слідчого відділення Старосамбірського району відділу ГУ МВС, з 08.07.2015 року звільнено зі служби ОВС за власним бажанням згідно п. 64 «ж» «Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Відповідно до підпункту 2.3.6 п.2 договору від 10.08.2010 у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 договору, особа зобов`язана відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Відповідно до підпункту 3.2 п.3 договору, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи з органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу.

Судом встановлено, що відповідач звільнився зі служби в міліції за власним бажанням згідно п. 64 «ж» «Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», не відпрацювавши трьох років, у зв`язку з чим у нього виник обов`язок з відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність у договорі такої підстави для відшкодування фактичних витрат на утримання курсанта, як звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, є безпідставними.

Відповідно до довідки - розрахунку № 195 від 28.09.2015, витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 у Львівському державному університеті внутрішніх справ, складають 17531,98 грн., з них: грошове забезпечення 7505,57 грн., продовольче забезпечення 3335, 92 грн., речове забезпечення 260,24 грн., медичне забезпечення 40,2 грн., оплата комунальних послуг спожитих енергоносіїв 4049,05 грн.

Жодних доказів сплати вказаної заборгованості станом на дату винесення рішення у вказаній справі суду надано не було.

Таким чином, станом на даний час заборгованість відповідача по витратах, пов`язаних з його утриманням на навчанні, не погашена та становить 17531,98 грн.

Отже, будучи обізнаним під час підписання договору про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разізвільнення з органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням та при отриманні претензії від 11.11.2015 року №8/369, відповідач у строк, наданий для добровільного відшкодування, не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням на навчанні.

Щодо доводів відповідача про те, що невиконання позивачем зобов`язань за договором є підставою для відмови у відшкодуванні фактичних витрат на утримання ОСОБА_1 , то суд зазначає таке.

Відповідно до п.5.2 договору позивач мав право розірвати договір без відшкодування фактичних витрат на підготовку у разі невиконання іншою стороною обов`язків згідно договору.

Відтак, суд зазначає, що невиконання умов договору позивачем є підставою для розірвання такого договору, однак не для відмови у відшкодуванні коштів на утримання, за умови, якщо відповідач не звернувся за таким розірванням раніше.

Доказів розірвання договору відповідачем суду не надано.

Таким чином, вказані вище доводи ОСОБА_1 судом до уваги не беруться.

Щодо доводів відповідача про те, що ЛДУВС є неналежним позивачем у справі, суд повторно зазначає, що договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України укладався між позивачем та ГУ МВС України у Львівській області та Львівським державним університетом внутрішніх справ.

Відповідно до п.1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 №62 ВНЗ МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС.

Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Отже, вищевказані доводи відповідача також є безпідставними.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач будучи обізнаним під час підписання договору про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі звільнення з органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням та при отриманні претензії від 11.11.2015 року №8/369, у строк, наданий для добровільного відшкодування, не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням на навчанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з її утриманням у навчальному закладі, натомість відповідачем не надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу в повному обсязі на момент розгляду справи.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів, є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду цієї справи, позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 244-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Львівського державного університету внутрішніх справ (, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Городоцька, 26) кошти в сумі 17531 (сімнадцять тисяч п`ятсот тридцять одна) гривня 98 копійок.

Судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.01.2021

Суддя Потабенко В.А.