Справа № 580/4239/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про повернення позовної заяви
15 січня 2021 року справа № 580/4239/20
м. Черкаси
Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали адміністративного позову у справі № 580/4239/20

за позовом військової частини НОМЕР_1

до ОСОБА_1

про стягнення коштів, прийнято ухвалу.

30.09.2020 військова частина, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , просить:

- стягнути з громадянина ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у сумі 7276,30 грн;

- стягнути з громадянина ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судові витрати у сумі 2102 грн.

У зв`язку з тим, що позовну заяву було подано без дотримання вимог статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

В ухвалі від 05.10.2020 зазначено, що недоліки можуть бути усунуті шляхом надання: доказу сплати судового збору у сумі 2102 грн; засвідчених у встановленому порядку копій документів, доданих до позовної заяви; доказів, що відповідача ознайомлено про нарахування коштів у сумі 7276,3 грн до сплати, як відшкодування вартості втраченого майна та/або про матеріальну шкоду; обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на її підтвердження.

19.10.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшли документи у порядку усунення недоліків: засвідчені у встановленому порядку копії документів, доданих до позову; докази сплати судового збору у сумі 2102 грн; клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

У клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду зазначено, що частиною 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Позовні заяви подавались військовою частиною НОМЕР_1 виключно у порядку цивільного судочинства (591/3492/18, 591/6030/18, 591/6031/18, 591/6029/18, 591/1645/19, 491/859/19, 591/2304/20, 751/7650/19). Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 04.09.2020 військовій частині НОМЕР_1 відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати у порядку цивільного судочинства. 28.09.2020 позивачем подано позов до Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 продовжено строк залишення позовної заяви без руху та зазначено, що позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом надання: обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на її підтвердження; доказів надання (надіслання) копії заяви відповідачу; доказів перебування відповідача на посаді публічної служби на час звернення про стягнення коштів.

Відповідно до частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. У позові не сформовано вимог щодо вирішення публічно-правового спору.

25.11.2020 позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду у обґрунтування якої зазначено: відповідно до листа Департаменту заробітної плати та умов праці Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 № 774/13/84-13 «Щодо поширення КЗпП на військовослужбовців» повідомлялось, що на військовослужбовців, які проходять службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Згідно пункту 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі Положення № 243/95-ВР) у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Зазначене положення було чинне станом на момент виключення Відповідача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (03.06.2019), та втратило чинність 31.10.2019 у зв`язку із прийняттям Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX. Позивач на момент подання позову до Зарічного районного суду керувався Положенням № 243/95-ВР та статтею 257 Цивільного кодексу України (загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки). У заяві зазначено, що подані раніше аналогічні позови відповідними судами загальної юрисдикції відкривались і задовольнялись, проте ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2020 у справі № 591/5239/20 військовій частині НОМЕР_1 відмовлено у відкриті провадження у зв`язку з тим, що справа не належить розгляду за правилами цивільного судочинства. В ухвалі не зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Ухвалою від 26.11.2020 продовжено строк залишення позовної заяви без руху. Ухвалою від 26.11.2020 зазначалось: згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2019 № 121 молодшого сержанта ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів грошового забезпечення. Утримано за втрачене речове майно кошти у сумі 6423 грн 19 коп. Утримано за майно, термін носіння якого не закінчився кошти у сумі 853 грн 11 коп. Позивачем ні у заявах про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 23.11.2020 (вхідний від 25.11.2020 № 32640/20), від 16.10.2020 (вхідний від 19.10.2020 № 27956/20) ні у позовній заяві від 28.09.2020 (вхідний від 30.09.2020 № 25898/20) не обґрунтовано наявності обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання адміністративного позову, а зазначені у позові та документах що надійшли до суду у порядку усунення недоліків обставини не є поважними. В ухвалі зазначено, що позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом надання: обґрунтованої заяви з доказами на її підтвердження про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду; доказів наявності публічно-правового спору.
18.12.2020 до суду надійшла заява про усунення недоліків у якій зазначено: спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 державі під час проходження військової служби є публічно-правовим, тому належить розгляду у порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України; відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України та згідно пункту 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР (що діяло на час виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Військовою частиною НОМЕР_1 було подано 31.08.2020 позовну заяву до Зарічного районного суду м. Суми про відшкодування завданої відповідачем шкоди, проте ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2020 позивачу відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з тим, що справа не належить розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвала у справі № 591/5239/20 надійшла до військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 10.09.2020. Військова частина 28.09.2020 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом. Військова частина НОМЕР_1 вважає, що під час звернення до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди позивачем не були пропущені строки звернення до суду визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 24.12.2020 продовжено строк залишення позову без руху та зазначено: суд не визнає як поважну причину пропуску строку на звернення до суду зміну судової практики з питання підсудності даної категорії справ, позаяк постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16 (ЄДРСР 78750846) (на яку посилається представник позивача) прийнято 05.12.2018, а з позовною заявою до Черкаського окружного адміністративного суду позивач звернувся 28.09.2020, тобто з пропуском строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України; невиконання наказу від 03.06.2019 № 121 у частині «утримання за втрачене речове майно коштів у сумі 6423 грн 19 коп та утримання за майно, термін носіння якого не закінчився коштів у сумі 853 грн 11 коп» без фактичного утримання з відповідача коштів під час вивільнення не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. В ухвалі зазначено, що недоліки можуть бути усунуті шляхом надання: обґрунтованої заяви з доказами на її підтвердження про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду; доказів наявності публічно-правового спору. Ухвалою надано позивачеві для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали. Копію ухвали отримано позивачем 05.01.2021, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні штрихкодовий ідентифікатор 373.

14.01.2021 до суду надійшла заява у порядку усунення недоліків (здано на пошту 11.01.2021). У заяві зазначено про належність даного спору до публічно-правового (визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої державі шкоди під час проходження військової служби та стягнути з відповідача матеріальну шкоду) та зазначено, що позивач спочатку звернувся з позовом до Зарічного районного суду м. Суми, проте ухвалою від 04.09.2020 відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено про належність даної категорії справ до адміністративної юрисдикції. Позивач дізнавшись 10.09.2020 про зазначену обставину у місячний строк звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду.

Суд зазначає, що утримання коштів з особи під час звільнення за наказом з яким особа ознайомлена без заперечень і застережень та проведення остаточного розрахунку не є тотожним відшкодуванню матеріальної шкоди.

Суд зазначає, що частиною 2 статті 57 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI встановлено, що на кінець бюджетного періоду Казначейство України зберігає залишки коштів на рахунках спеціального фонду державного бюджету та щодо субвенцій із спеціального фонду державного бюджету на рахунках спеціального фонду місцевих бюджетів для покриття відповідних витрат у наступному бюджетному періоді з урахуванням їх цільового призначення. У разі відсутності відповідних бюджетних призначень на наступний бюджетний період залишки коштів спеціального фонду перераховуються до загального фонду державного бюджету. Бюджетні зобов`язання за бюджетними програмами спеціального фонду державного бюджету, не передбаченими проектом закону про Державний бюджет України на наступний бюджетний період, поданим на розгляд до Верховної Ради України, головні розпорядники бюджетних коштів зобов`язані виконати до кінця поточного бюджетного періоду в межах і за рахунок відповідних фактичних надходжень до спеціального фонду бюджету, не допускаючи наявності за такими зобов`язаннями кредиторської заборгованості на початок наступного бюджетного періоду.

У разі погашення (відшкодування витрат, повернення надміру перерахованих коштів) у поточному році дебіторської заборгованості, що виникла у минулих роках, обов`язково відкоригується результат виконання кошторису.

Матеріали позовної заяви не містять доказів наявності в обліку заборгованості особи, що на час звернення до судів не є публічним службовцем облікові регістри та фінансова звітність не надана ні під час звернення до Зарічного районного суду м. Суми, ні під час звернення до Черкаського окружного адміністративного суду, ні за наслідками усунення недоліків.

Вирішуючи заяву про поновлення пропущеного строку звернення, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Абзацом 2 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2019 № 121 молодшого сержанта ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів грошового забезпечення: утримано за втрачене речове майно кошти у сумі 6423 грн 19 коп; утримано за майно, термін носіння якого не закінчився кошти у сумі 853 грн 11 коп.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2020 у справі № 591/5239/20 військовій частині НОМЕР_1 відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

28.09.2020 позивачем подано позов до Черкаського окружного адміністративного суду (вхідний від 30.09.2020 № 25898/20), тобто місячний строк звернення порушено.

Зміна судової практики щодо юрисдикції справ і закриття провадження у цивільній справі не повинна бути перешкодою для доступу до суду та є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 № 826/10808/18 ЄДРСР 88495251). Ухвали про закриття провадження в іншій справі позивачем не надано.

З 31.10.2019 у зв`язку із прийняттям Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон № 160) змінився порядок стягнення матеріальної шкоди військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі. Відповідно до пункту 1 статті 12 Закону № 160 у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

За наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2019 № 121 молодшого сержанта ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів грошового забезпечення, де зазначено: «Утримано за втрачене речове майно кошти у сумі 6423 грн 19 коп». «Утримано за майно, термін носіння якого не закінчився кошти у сумі 853 грн 11 коп».

Місячний строк звернення до суду з даним позовом закінчився 03.07.2019, а трьохмісячний строк звернення (у обґрунтування наявності якого відповідачем не надано пояснень) закінчився 03.09.2019.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 не є абсолютним: воно може належати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (параграф 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16 (ЄДРСР 78750846) зазначено: спір належить вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 707/1679/17 (ЄДРСР 82541057). Відповідач не перебуває на публічній службі в установі позивача.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Позивач, як суб`єкт владних повноважень, повинен бути обізнаний щодо підсудності даної справи, тому причини пропуску строку у зв`язку із попереднім зверненням з даним позовом до Зарічного районного суду м. Суми 31.08.2020 не є поважними, про що зазначалось в ухвалах про залишення позовної заяви без руху від 05.10.2020. 10.11.2020, 26.11.2020, 24.12.2020.

Інших обставин поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не зазначено.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій (постанова Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №359/4119/17, ЄДРСР 73468200). Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2020, №140/965/1 визначено, що наявність іншого судового спору не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (ЄДРСР 87869059).

У постанові Верховного Суду від 14.05.2019 №803/613/15-а (ЄДРСР 81728495) зазначено, що позивач уже звертався до суду з позовом про той самий предмет раніше, проте йому було відмовлено через невірно обраний спосіб захисту порушених прав. Такі причини носять суб`єктивний характер. Позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх порушених прав і скористався своїм правом на судовий захист. Такі причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.

Поважність причин пропуску строку звернення до суду може бути обґрунтовано та врахована судом у випадку наявності обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 826/17879/17 (ЄДРСР 80168959).

Суд не визнає як поважну причину пропуску строку на звернення до суду зміну судової практики з питання підсудності даної категорії справ, позаяк постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16 (ЄДРСР 78750846) (на яку посилається представник позивача) прийнята 05.12.2018, а з позовною заявою до Черкаського окружного адміністративного суду позивач звернувся 28.09.2020, тобто з пропуском місячного строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Обставини, на які покликається позивач, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, позаяк не перешкоджали зверненню до відповідного суду у встановлений строк. Строк звернення до суду пропущено з причин, що виникли з волі позивача, тому не є поважними. Належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, що б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутися за судовим захистом, позивачем не надано та судом не знайдено.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку, позаяк у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи (постанова Верховного Суду 30.12.2020 у справі 140/559/20 (ЄДРСР 93928114)

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Позаяк позивачем ні у заявах про поновлення пропущеного строку звернення до суду, ні у позовній заяві не обґрунтовано наявності обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання адміністративного позову, а зазначені у позові та документах що надійшли до суду у порядку усунення недоліків обставини не є поважними, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини 7 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду у порядку, встановленому законом (частина 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок розподілу судових витрат. Відповідно до частин 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Враховуючи, що позивачем не подано такого клопотання, то відсутні підстави для вирішення питання повернення судового збору.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 122, 123, 139, 169, 242, 243, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів повернути позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду у порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити позивачеві.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.В. Трофімова