Справа № 420/2521/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2521/20

Категорія: 111020300

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Час і місце ухвалення: 17:45, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року ГУ ДПС в Одеській області звернулося до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 79 469,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що ФОП ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка виникла на підставі несплати відповідачем суми визначеної податковими повідомленнями-рішеннями та нарахованої пені. Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків фізичної особи підприємця, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи, є така фізична особа. Враховуючи, що відповідач своєчасно податковий борг не сплатив, Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 79 469,99 грн. на бюджетний рахунок банк отримувача Казначейство України, МФО 899998, код 38029450, отримувач коштів УДКСУ в Окнянському районі /18010200.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначено що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що площа будинку відповідача складає 515 кв. м., оскільки зазначене спростовується наданими доказами. При цьому також вказує, про наявність помилки в реєстрації за 2004 рік , що зокрема підтверджується витягом з реєстру сформованим та наданим у 2020 році.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до облікової картки платника податку та довідки про суму податкового боргу платника податків станом на 02.09.2020 року за відповідачем рахується податкова заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на загальну суму 79469,99 грн., яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області № 3031-13 від 24.05.2017 року, № 0-1520 від 24.04.2018 року, № 0-1520 від 15.03.2019 року, а також нарахованої пені за період з 24.06.2018 року по 18.09.2018 року у сумі 131,81 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення направлялись на адресу відповідача та були ним отримані, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових направлення, виплату поштового переказу, копії яких містяться в матеріалах справи (а. с. 22, 23, 25). Відомостей щодо оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області не має отже, вказане грошове зобов`язання є узгодженим.

На підставі вищезазначеного за ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість у загальному розмірі 79469,99 грн., що складається з нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 24697,04 грн. (27864,24 грн. 3167,20 грн. (самостійно сплачений) - ППР N 3031-13 від 24.05.2017 року), 28167,20 грн. (ППР N 0-1520 від 24.04.2018 року), 26473,94 грн. (ППР N 0-1520 від 15.03.2019 року), 131,81 грн. (пеня).

Відповідачем у встановлені законодавством строки суму заборгованості сплачено не було, з огляду на що позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що сума заборгованості відповідача зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб у загальному розмірі 79469,99 грн. є узгодженою та такою, що не сплачена у строки встановлені законодавством, а отже прийшов до висновку, що зазначена заборгованість підлягає стягненню.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків і зборів зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але несплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Положеннями пункту 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може не надсилатися, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що органам державної податкової служби надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до облікової картки платника податку та довідки про суму податкового боргу платника податків станом на 02.09.2020 року за відповідачем рахується податкова заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на загальну суму 79469,99 грн., яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області № 3031-13 від 24.05.2017 року, № 0-1520 від 24.04.2018 року, № 0-1520 від 15.03.2019 року, а також нарахованої пені за період з 24.06.2018 року по 18.09.2018 року у сумі 131,81 грн.

З матеріалів справи вбачається, що зазначений податковий борг у відповідача виник у зв`язку з несплатою у встановлені строки суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, яке обраховано з загальної площі будинку, що належить відповідачу на праві власності, а саме з 515 кв. м.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, щодо правомірності стягнення такого боргу, оскільки такий підтверджено належними доказами та є узгодженим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів відповідача колегія суддів доходить висновку про необхідність перевірки правомірності визначення суми грошового зобов`язання відповідача з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, яка на думку податкового органу набула статусу податкового боргу, з метою стягнення якого подано даний позов.

Так, з 01 січня 2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються, зокрема, на об`єкт/об`єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об`єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.

Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 266.7 статті 266 ПК України закріплено порядок обчислення суми податку згідно з яким обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (пп. «б»); за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку) (пп. «ґ»).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Зміни у статтю 266 ПК України щодо ставки податку, порядку обчислення суми податку та пільг із сплати податку, в тому числі і встановлення додаткової ставки податку в розмірі 25 тис. грн. для таких об`єктів нерухомості: квартири площею понад 300 кв.м, будинки - понад 500 кв. м., внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII, який набирав чинності з 1 січня 2016 року, прийняття якого було зумовлено необхідністю збільшення надходжень до бюджету для забезпечення його збалансованості та удосконалення окремих положень Податкового кодексу України.

Отже, з норм податкового кодексу вбачається, що базою оподаткування є зокрема житловий будинок (його площа).

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі Закон №1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягає право власності.

Частиною 1 ст.5 Закону №1952-IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.12 Закону №1952-IV, Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що загальна площа житлового будинку 515 кв.м. була помилково зазначена в свідоцтві про право власності на нерухоме майно, що вказує на відсутність у ОСОБА_1 на праві власності будинку, який би перевищував 500 кв.м., що зокрема підтверджується відповідними доказами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 13.08.2020 року, інформації з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.08.2020 року, загальна площа об`єкта складає 38,5 кв. м., житлова площа 29.9 кв. м.

Згідно вищезазначених витягів, в розділі актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна вказано також додаткові відомості щодо такого об`єкта , а саме :житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», лазня літ. «Д», погріб під будівлею «Е», гараж літ. «Ж», сарай літ. «З», сарай літ. «И», сарай літ. «К», уборна літ. «Л», сарай літ. «Л», сарай літ. «М», сарай літ. «Н», кочегарка літ. «П», водопровід «№1», огорожа « №1-4». Тобто підтверджено право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься довідка ПП «бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 13.08.2020 року, згідно якої в свідоцтві про право власності на нерухоме майно загальна площа 515,9 кв. м. вказана не вірно. Фактично загальна площа житлового будинку складає 38,5 кв. м., житлова -29,9 кв. м. Площа службових будівель не входить до загальної площі житлового будинку, оскільки згідно ДБНН (житлові будинки) загальна площа житлового будинку це площа всіх приміщень, що знаходяться в межах капітальних стін житлового будинку без урахування перегородок та пічних очагів, а площа забудови це площа житлового будинку по зовнішньому обміру.

При цьому сторонами не заперечується, що площа будинку який належить відповідачу на праві власності помилково була внесена до реєстру в розмірі 515 кв. м. при реєстрації права власності у 2004 році.

Вказані обставини призвели до залишення поза межами дослідження судом першої інстанції обґрунтованості суми заборгованості, заявленої до стягнення податковим органом, що вказує на неповноту встановлення обставин судом, які входять до предмета доказування при розгляді судом цього адміністративного позову та мають значення для правильного вирішення справи, а також на не підтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення податкової заборгованості, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законом пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, встановлення факту узгодженості грошового зобов`язання, наявності податкового боргу, його сплати у добровільному порядку тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія, з урахуванням того, що рішення у справі повинно бути не тільки законним, але й справедливим, та прийнятим не з формальних підстав, враховуючи що матеріалами справи підтверджено право власності відповідача на будинок з господарськими спорудами, площа якого не перевищує 500 кв. м., приходить до висновку про помилкове стягнення з відповідача податкового боргу обрахованого з загальної площі будинку понад 500 кв.м.

Отже, з огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, та беручі до уваги подані сторонами докази, колегія суддів доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, з урахуванням ст. 317 КАС України, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, про стягнення коштів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 14 січня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова