Справа № 540/1421/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1421/20
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАОПТСТРОЙ" до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГАОПТСТРОЙ" (далі - ТОВ "МЕГАОПТСТРОЙ", позивач) звернулося до суду з позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби (далі відповідач/скаржник), у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про коригування митної вартості товарів №UA508040/2020/000061/1 від 22 травня 2020 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товару прийнято з порушенням вимог ст.ст. 54-55 Митного кодексу України, оскільки графа 33 вказаного рішення не містить передбачених законодавством відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості. Рішення не містить обґрунтованих підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості. Також, вказує, що митним органом не зазначено жодних конкретних підстав щодо не підтвердження декларантом числових значень складових митної вартості імпортованого товару та які саме документи містять розбіжності, як це передбачено наказом Мінфіна України від 24 травня 2012 року №598 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору".

При цьому, позивач зазначає, що обставини на які вказує митниця в оскаржуваному рішенні, жодним чином не спростовують митної вартості, яка визначена позивачем у поданій митній декларації і не є підставою для здійснення коригування її вартості.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року позов ТОВ "МЕГАОПТСТРОЙ" - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Чорноморської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 22 травня 2020 року №UA508040/2020/000061/1.

Стягнуто на користь ТОВ "МЕГАОПТСТРОЙ" судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Чорноморська митниця Держмитслужби звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, митний орган зазначив, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст.ст.169, 240 КАС України, розглянуто по суті позовну заяву, що підписана особою, яка не має повноважень на підписання зазначеного позову, про що свідчить перелік документів, доданих до позовної заяви, серед яких відсутні документи, які підтверджують повноваження адвоката, згідно ст.59 КАС України.

Апелянт вважає, що судове рішення в справі підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, з огляду на те, що позовна заява в даній справі підписана особою, чиї повноваження не підтверджено жодним доданим до позову документом, а отже яка не має повноважень ані на підписання позову, ані на подачу даного позову до суду.

Крім того, на думку апелянта, судом протиправно задоволено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, чим порушені права відповідача.

У наданому до митного оформлення рахунок-фактурі (інвойсі) MDRHZKP07 від 28 березня 2020 року відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця. Разом з тим, позивачем до митного органу не надано страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування.

ТОВ "МЕГАОПТСТРОЙ" не скористалося правом звернення з відзивом на апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 2019 року між ТОВ "МЕГАОПТСТРОЙ" та компанією HEFEI HUALING CO., LTD, укладений контракт №СН-UA-19/07/15 (далі - Контракт) на поставку товару "холодильне обладнання у номенклатурі, кількості та цінах, відповідно до супровідних документів" на умовах CIF ODESSA/CHERNOMORSK/YUZHNIY, відповідно до правил Інкотермс 2010.

На виконання умов Контракту позивачем імпортовано на митну територію України товар у відповідності до Специфікації від 28 березня 2020 року №69 - морозильники типу "скриня" місткістю 290 л побутові, нові, хладогент R600a класу, не озоноруйнуючий, марки SMART, - загальна кількість -101 шт.

Позивач подав для митного оформлення товару до сектору митного поста митну декларацію №UA508040/2020/004203, відповідно до якої заявлена митна вартість товарів у розмірі 7251,80 дол. США, за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення були подані наступні документи:

пакувальний лист б/н від 28 березня 2020 року;

рахунок-фактура (інвойс)MDRHZKP07 від 28 березня 2020 року;

коносамент 598129184 від 31 березня 2020 року;

автотранспортна накладна 33813 від 20 травня 2020 року;

декларація про походження товаруMDRHZKP07 від 28 березня 2020 року;

банківський платіжний документ, що стосується товару №13 від 14 травня 2020 року;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №69 від 28 березня 2020 року;

договір про надання послуг митного брокера 29/08/19.

За результатами оцінки ризику щодо МД №UА508040/2020/004203 спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР) із формами контролю правильності визначення митної вартості товарів.

У зв`язку з тим, що документи надані декларантом для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності та не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості, декларанту було запропоновано надати наступні додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, відповідно до статті 53 Митного кодексу України:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) копію митної декларації країни відправлення;

3) платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи);

5) транспортні документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

6) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Також було повідомлено, що відповідно до п. 6 ст. 53 МКУ декларант за власним бажанням може подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

У відповідь на звернення щодо надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість товару, декларантом додатково було надіслано: прайс - лист, комерційну - пропозицію.

Вказані факти підтверджують наявними матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

Перевіркою додатково поданих документів було встановлено, що у своїй сукупності вони не спростовують сумнівів щодо достовірності заявленого рівня митної вартості.

Декларантом не було надано документи, що містяться у вимозі митного органу, а саме: страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи); копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Вищевикладене стало підставою для відмови у митному оформленні (випуску) товарів, про що відповідач прийняв рішення №UA508040/2020/000061/1 від 22 травня 2020 року та оформлено картку відмови №UA508040/2020/00159 від 22 травня 2020 року.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем для митного оформлення були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості. Таким чином, відповідач не довів, що позивач сплатив за товар іншу суму ніж та, яка заявлена у якості митної вартості товару.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст.50 Митного кодексу України).

Згідно ч.1ст.51Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст.52Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, (п. 1 ч.5ст.54Митного кодексу України)

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Однак, у разі необхідності, органи доходів та зборів мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п.2 ч.5ст.54Митного кодексу України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч.3, 4ст.53Митного кодексу України).

Згідно ч.1ст.54Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Пунктом 1 ч.4 ст.54Митного кодексу України визначено обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч.3ст.53 Митного кодексу України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, Верховний Суд в постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 зазначив, що митний орган повинен витребувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Виходячи з принципу послідовності, передбаченогост.57Митного кодексу України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен був провести консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому застосування резервного методу відповідно до вимог, встановлених Митним кодексом України можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п`яти.

Така ж правова позиція також наведена, в постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справах № 21-127а15 та № 21-53а15.

Згідност.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);2) другорядні:а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;в) на основі віднімання вартості;г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей59і60цьогоКодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Основний метод (ст.58 Митного кодексу України - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв`язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, відповідно до ч.3 ст.58Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1ст.57 Митного кодексу України.

Статтею 64 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що митний орган безпідставно зазначив, що в рахунок-фактурі (інвойсі) MDRHZKP07 від 28 березня 2020 року відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця, оскільки вказане порушення не впливає на ціноутворення, а також не спростовує реальну вартість товару.

Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) визначено, за умовами поставки CIF (Cost, InsuranceandFreight (... namedportofdestination) - вартість, страхування і фрахт (... назва порту призначення), продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

Отже, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміна CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що формування продавцем ціни на товар та включення до контрактної вартості товару витрат продавця на страхування та перевезення з урахуванням визначених умов поставки CIF, відбувається до моменту фактичного понесення таких витрат продавцем, тому ненадання продавцем товару документів, що підтверджують вартість страхування та транспортування товару до порту призначення, не може свідчити про те, що витрати на страхування та перевезення не включені у вартість товару, так як відповідальність за будь-які наслідки цього несе продавець.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, однак лише у разі якщо страхування здійснювалося. Таким чином, коли окреме страхування не здійснювалось, відсутні підстави для включення ймовірної суми такого страхування до складу митної вартості товарів.

Так, колегія суддів вказує, що п. 6.2 контракту від 10 червня 2019 року №CH-UA-19/06/10 передбачено умови передачі (приймання) товару, а саме визначено перелік товаросупровідних документів: копії морських коносаментів; 2 оригінали специфікації; комерційний рахунок-фактура - 3 оригінали; пакувальний лист - 3 оригінали. При цьому, за умовами контракту не передбачено передачу покупцю документів про страхування вантажу.

До того ж, позивачем були подані також: рахунок-фактура (інвойс) MDRHZKP07 від 28 березня 2020 року; специфікація №69; прайс-лист продавця, в яких вказана ціна товару з урахуванням умов поставки CIF ODESSA/CHERNOMORSK/YUZHNIY.

Таким чином, наданими документами підтверджено, що вищезазначені складові (страхування товару та перевезення до пункту призначення) включені продавцем до ціни товару, яка відображена у відповідних товаросупровідних документах, наданих митному органу для митного оформлення, а отже окремих чи додаткових витрат, які мають включатись до митної вартості імпортованого товару, пов`язаних з доставкою товару до пункту призначення, страхування товару, позивачем не понесено.

До того ж, з урахуванням практики Верховного Суду в аналогічних випадках, викладеної в постановах від 08 квітня 2019 року у справі №814/2463/14, від 14 серпня 2018 року у справі №821/1617/17, колегія суддів вважає, що, в силу приписів п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України, митний орган протиправно вимагав з декларанта вищевказані додаткові документи.

Щодо посилання митного органу на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.169, 240 КАС України, а саме розгляду позовної заяви, що підписана особою, яка не має повноважень на підписання зазначеного позову, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказані доводи митний орган обґрунтовує фактом відсутності в переліку документів, доданих до позовної заяви, документів, які підтверджують повноваження адвоката, згідно ст.59 КАС України.

Втім, статтею 161 КАС України визначений вичерпний перелік документів, які додаються до позову, серед яких відсутні зобов`язання позивача додати документи, які підтверджують повноваження адвоката.

Більш того, необґрунтованість доводів митного органу підтверджено наявною в матеріалах справи належним чином завіреної копії Довіреності від 02 січня 2020 року про уповноваження позивачем, в особі директора Шутового В.Ю., що діє на підставі Статуту, адвоката ОСОБА_1 представляти інтереси довірителя в усіх підприємствах, установах, організаціях та судах.(а.с.54)

Разом з тим, колегія суддів вказує на правомірність рішення суду першої інстанції щодо стягнення з митного органу витрат на правничу допомогу адвоката товариства сума яких підтверджена додатковою угодою від 22 травня 2020 року №000061/1 до договору про надання правової допомоги від 02 січня 2020 року №1МОС, укладеної із Адвокатським бюро "Євгена Малюка", актом наданих послуг від 25 травня 2020 року до додаткової угоди від 22 травня 2020 року №000061/1, рахунком на оплату від 09 червня 2020 року №000061/1, платіжним дорученням від 20 липня 2020 року №48 про перерахування на рахунок АБ Євгена Малюка суми 2000,0 грн. та платіжним дорученням №104 від 01 червня 2020року про сплату судового збору у сумі 2102,00 грн.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат, згідно вимог ст.139 КАС України, не передбачено.

Керуючись ст.ст.308,311,315, 316,322,325,328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАОПТСТРОЙ" до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 14.01.2021 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.