Справа № 520/16582/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
14 січня 2021 року № 520/16582/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Харківського зонального відділу військової служби правопорядку (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 6, м. Харків, 61050, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, які полягають у відмові направлення (надання) Положення про Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку позивачу - ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку повторно розглянути запит позивача - ОСОБА_1 від 13.11.2020 в частині направлення (надання) Положення про Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку на адресу ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач звернувся до відповідача з запитом про доступ до публічної інформації, який отримано останнім 13.11.2020. 18.11.2020 позивач отримав відповідь на свій запит, датований 13.11.2020, з якого вбачається, що відповідачем частково надано інформацію позивачу, при цьому на 6 питання, порушене позивачем у запиті, відповідачем відмовлено у наданні інформації, а саме: позивач у 6 питанні просив надіслати на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 положення (накази, інструкції тощо), яким керується у свої діяльності Харківський зональний відділ військової служби правопорядку Збройних сил України. Відповідач мотивує свою відмову тим, що Положення про Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку має гриф обмеження доступу «Для службового користування», у зв`язку з чим копія положення на адресу позивача не направлена.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Харківським зональним відділом Військової служби правопорядку була надана мотивована відповідь про те, що Положення про Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку має гриф обмеження доступу «Для службового користування», затверджене наказом командира військової частини НОМЕР_2 (м. Дніпро) 18.03.2019 № 136/дск (інв.306дск), у зв`язку з чим Положення не направлялося. Отже, зазначена письмова відповідь на запит Позивача містить повідомлення про відмову на підставі норм ст.ст. 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у наданні обмеження позивачу копій відповідного Положення та мотивацію такої відмови (у зв`язку з грифом обмеження доступу «Для службового користування»), як це визначено нормами ст.. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.
Позивач звернувся до відповідача з запитом про доступ до публічної інформації від 13.11.2020, який отримано останнім того ж числа.

Позивач у своєму запиті запитував про наступне:

1. Повідомити, чи є Харківської зональний відділ військової служби правопорядку Збройних сил України відокремленим підрозділом Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України?

2. Повідомити, чи є Харківської зональний відділ військової служби правопорядку Збройних сил України відокремленим підрозділом Східного територіального управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України?

3. Повідомити, чи має статус юридичної особи Харківський зональний відділ військової служби правопорядку Збройних сил України?

4. Повідомити код ЄДРПОУ Харківського зонального відділу військової служби правопорядку Збройних сил України?

5. Повідомити, яким положенням (наказами, інструкціями тощо) керується у свої діяльності Харківської зональний відділ військової служби правопорядку Збройних сил України?

6. Надіслати на електронну адресу: положення (накази, інструкції тощо), яким керується у свої діяльності Харківської зональний відділ військової служби правопорядку Збройних сил України!

7. Надіслати на електронну адресу: посадову інструкцію начальника Харківського зонального відділу військової служби правопорядку Збройних сил України?

18.11.2020 позивач отримав відповідь на свій запит, датований 13.11.2020, з якого вбачається, що відповідачем частково надано інформацію позивачу. При цьому на 6 питання запиту відповідачем відмовлено у наданні інформації,

Відповідач мотивує свою відмову тим, що Положення про Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку має гриф обмеження доступу «Для службового користування», у зв`язку з чим копія положення на адресу позивача не направлена.

Отримавши вказану відмову, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник у зв`язку саме з ненаданням в повному обсязі відповідачем запитаних позивачем документів, наявність яких у розпорядженні відповідача не заперечується.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб -на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про доступ до публічної інформації, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 2 Закону України Про доступ до публічної інформації визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно зі статтею 12 Закону України Про доступ до публічної інформації, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 4 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ч.6 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" з метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Статтею 20 зазначеного Закону визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (стаття 21 Закону № 2657-XII).

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону 2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 22 Закону 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит (пункт 1); інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (пункт 2).

За правилами частини першої статті 6 цього Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частина друга статті 6 Закону 2939-VI).

Стаття 9 зазначеного Закону до службової відносить інформацію:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці (частини перша цієї статті).

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (частина друга статті 9Закону).

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі (частина третя статті 9).

Таким чином, нормами Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію» передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

До таких випадків закон відносить, зокрема, службову інформацію.

Так, нормами статті 9 Закону № 2939-VI визначено коло інформації, яка відноситься до службової, та сукупність ознак, які дозволяють кваліфікувати таку інформацію як службову.

Така інформація, зокрема: 1) має міститися в документах суб`єктів владних повноважень, якщо вони пов`язані з:

а) розробкою напряму діяльності установи;

б) здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади

в) процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

До документів, які можуть містити таку інформацію, законодавець відносить, зокрема, доповідні записки, рекомендації, документи, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію.

При цьому слід зазначити, що належність запитуваної інформації до службової на підставі статті 9 Закону № 2939-VІ не є єдиною підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається за умови застосування її розпорядником у сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ.

Відповідно до п. 11.8.9 Інструкції з діловодства у ЗСУ, затвердженої Наказом Генерального штабу ЗСУ від 07.04.2017 № 124, у разі надходження до військової частини (установи) запиту на інформацію, що міститься у документі, якому присвоєно гриф Для службового користування, здійснюється перегляд такого документа з урахуванням вимог пункту 11.9 цієї Інструкції з метою перевірки відповідності запитуваної інформації сукупності вимогам, передбаченим частиною другою статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації, щодо обмеження доступу до інформації на момент надходження запиту. Авторові запиту надається інформація в тій частині, доступ до якої відповідно до зазначеного Закону не обмежено.

За наявності в запитуваному документі інформації з обмеженим доступом для надсилання запитувачеві виготовляється його копія, в якій слова, речення чи зображення, що містять інформацію з обмеженим доступом, ретушуються у спосіб, який виключає подальше відтворення ретушованого. З такої копії документа виготовляється інша копія, яка надсилається запитувачеві. Копія запитуваного документа, що ретушувалася, зберігається разом з документами з відповідного запиту та може використовуватися повторно в разі надходження до установи іншого запиту на інформацію, що міститься у такому документі.

Аналогічні положення містить п. 85 Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої Постановою КМУ від 19 жовтня 2016 р. № 736.

Відтак, надаючи оцінку запиту позивача, відповідач як розпорядник інформації з обмеженим доступом мав провести трискладовий тест на наявність сукупності підстав для обмеження доступу до запитуваної позивачем інформації, визначених в п.п. 1-3 ч. 2 ст. 6 Закону та надати оцінку, чи є підстави та в якому обсязі для обмеження доступу до інформації, зазначеної у Положенні, відповідно до вимог ст. 6 Закону № 2939-VІ.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вказаного аналізу проведено не було, а фактично було надано формальну відмову, без обґрунтування наявності підстав для обмеження в доступі, чим порушено вимоги Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію», а також вимоги Інструкції з діловодства у ЗСУ, затвердженої Наказом Генерального штабу ЗСУ від 07.04.2017 № 124.

Крім того, відповідно до п. 5.16 Постанови Пленуму ВАС України від 29 вересня 2016 року N 10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації, службова інформація, передбачена в пункті 1 частини першої статті 9 Закону N 2939-VI, не може міститись у правових актах суб`єктів владних повноважень - нормативних чи індивідуальних. Такі акти є рішеннями у розумінні статті 9 Закону N 2939-VI і відповідно службова інформація може міститись лише в документах, які передували їх прийняттю.

Відповідно суперечитиме Закону N 2939-VI віднесення інформації, що міститься в нормативно-правових актах чи індивідуально-правових актах (накази, розпорядження, рішення тощо), до службової і надання таким актам грифу "для службового користування". Проте це не стосується другої категорії інформації, що може належати до службової, відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону N 2939-VI

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача через її необґрунтованість.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено вчинення ним дій щодо належного розгляду запиту позивача про надання доступу до публічної інформації у спірній частині, не обґрунтовано наявність передбачених законом підстав для обмеження в доступі до запитаної інформації, що свідчить про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Харківського зонального відділу військової служби правопорядку (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 6, м. Харків, 61050, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправною відмову Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку у направленні (наданні) Положення про Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку Уманцю Ігорю Леонідовичу.

Зобов`язати Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку повторно розглянути запит позивача - ОСОБА_1 від 13.11.2020 в частині направлення (надання) Положення про Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку на адресу ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення, з урахуванням перебування судді у відпустці з 25.12.2020 по 13.01.2021, складено 14.01.2021.

Суддя Білова О.В.