Справа № 1340/6294/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 1340/6294/18 пров. № А/857/13213/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Мікули О.І., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 1340/6294/18 за адміністративним позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівська міська рада, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про демонтаж самочинно встановленої тимчасової споруди (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Лунь З.І. у м. Львів Львівської області 23.09.2020 о 13:25 годині відповідно до протоколу судового засідання, повне судове рішення складено 25.09.2020), -

ВСТАНОВИВ:

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (далі Залізнична РА ЛМР, позивач) звернулася з позовом до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_2 , відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача демонтувати за власні кошти самочинно встановлену тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ФОП ОСОБА_1 орендовано земельну ділянку на АДРЕСА_1 . Після закінчення строку дії договору оренди відповідач звернулася із заявою про продовження договору оренди земельної ділянки, однак ухвалою Львівської міської ради від 01.12.2016 № 1314 ФОП ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні заяви. Відповідачем облаштовано місце підприємницької діяльності, а саме тимчасовий павільйон із збірно-розбірних конструкцій, на який було витрачено чимало коштів.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористалися. З огляду на положення частини 3 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), їх неявка не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з листом Залізничної РА ЛМР від 25.09.2018 за № 32-вих-4369 повідомлено ФОП ОСОБА_1 про те, що відповідно до п. 1.1 ухвали Львівської міської ради від 01.12.2016 № 1314 «Про відмову суб`єкту підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у продовженні терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 » такій не продовжено термін дії оренди конструктивного елементу благоустрою для здійснення діяльності в тимчасовій споруді на АДРЕСА_1 , а відтак така тимчасова споруда вважається самовільно встановленою і підлягає демонтажу в термін до 02.10.2018. Водночас ОСОБА_1 попереджено, що у випадку невиконання рекомендацій районною адміністрацією будуть вжиті заходи щодо примусового демонтажу споруди.

Комісією у складі працівників Залізничної РА ЛМР та Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради проведено обстеження тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 щодо виконання рекомендацій, обумовлених у листі районної адміністрації від 25.09.2018 № 32-вих-4369 та встановлено, що тимчасова споруда відповідачем у добровільному порядку не демонтована, про що складено відповідний акт від 02.10.2018.

У зв`язку із відсутністю укладеного між ФОП ОСОБА_1 та Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради договору оренди конструктивних елементів благоустрою на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та паспорту прив`язки тимчасової споруди, який видається управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, головою Залізничної РА ЛМР видане розпорядження від 03.10.2018 № 604 «Про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 ». Вказаним розпорядженням, зокрема, рекомендовано відповідачу демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 10.10.2018.

08.10.2018 з метою забезпечення виконання вищевказаного розпорядження, Залізничною РА ЛМР скеровано листи у Залізничний ВП ГУНП у Львівській області, КП «Адміністративно-технічне управління», ЛМЕМ ПАТ «Львівобленерго» про вжиття заходів відповідно до повноважень щодо притягнення порушника до відповідальності за функціонування тимчасової споруди без дозвільних документів.

Згідно з актом обстеження від 05.11.2018, складеного комісією у складі працівників Залізничної РА ЛМР, встановлено, що у зазначений термін ФОП ОСОБА_1 рекомендацій, викладених у розпорядженні від 03.10.2018 № 604 «Про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 », не виконала та добровільно не демонтувала тимчасову споруду на АДРЕСА_1 .

Постановою № 450 від 13.11.2018 Адміністративною комісією при Залізничній РА ЛМР на ФОП ОСОБА_1 за самовільно встановлену ТС-МАФ, що є порушенням п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, який сплачено позивачем у встановлений строк.

Невиконання відповідачем розпорядження голови Залізничної РА ЛМР від 03.10.2018 № 604 «Про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 » стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.

Також встановлено, що 04.03.2018 відповідачка звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Залізничної РА ЛМР від 03.10.2018 № 604 «Про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 ».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі №1340/6294/18 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили 01.06.2020. Отже, розпорядження № 604 від 03.10.2018 не скасоване, тому є чинним.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач після припинення дії паспорта прив`язки внаслідок прийняття ухвали Львівської міської ради 01.12.2016 № 1314 «Про відмову суб`єкту підприємницької діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у продовженні терміну оренди земельної ділянки на вул. Кульпарківська І. Виговського у м. Львові» не провів демонтаж тимчасової споруди, не виконав вимоги розпорядження голови Залізничної РА ЛМР від 03.10.2018 № 604 «Про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 у добровільному порядку, у строк до 03.11.2018, тому, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Залізничної РА ЛМР.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначені Законом України «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон № 2807-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 2807-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Частинами першою та четвертою статті 20 Закону № 2807-IV передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 3038-VI) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (частина четверта статті 28 Закону № 3038-VI).

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі Порядок № 244).

Пунктом 2.1 Порядку № 244 визначено, що підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди.

Встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки; відхилення від паспорта прив`язки тимчасової споруди не допускається; у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу; розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється (пункти 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку № 244).

Ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року № 4526 затверджено Положення порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою (далі - Положення № 4526).

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 4526 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (надалі ТС) одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з врахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без влаштування фундаменту.

Згідно пункту 2.1 Положення № 4526 розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив`язки, плану земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки або договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схемі прив`язки.

При цьому, пунктом 2.2 Положення № 4526 визначено, що термін розміщення тимчасових споруд не може перевищувати терміну дії договору оренди земельної ділянки або договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, встановлений ухвалою міської ради.

Згідно з пунктом 7.1 Положення № 4526 демонтажу підлягають ТС, для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і суб`єкту господарювання відмовлено у його продовженні.

При цьому, самовільно встановлена тимчасова споруда - це тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорту прив`язки тимчасової споруди (пункт 1.3 Положення № 4526).

Таким чином, тимчасова споруда вважатиметься встановленою правомірно тільки за наявності всіх необхідних чинних дозвільних документів визначених пунктом 1.3 Положення № 4526.

При виявленні ТС, зазначених у пунктах 7.1.1-7.1.4 Положення № 4526, складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована ТС, приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін.

Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» та власник ТС. У разі, якщо власник відмовляється від підписання або від участі в обстеженні копія акта скеровується йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Розпорядження районної адміністрації про демонтаж ТС надсилається суб`єкту господарювання протягом 2 днів з дати набрання ним чинності з наданням терміну для добровільного виконання демонтажу ТС у термін до 1 місяця (пункти 7.3-7.6 Положення № 4526 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до вимог пункту 7.8 Положення № 4526, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин та на час звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом та яка діяла до 26.12.2019, у разі невиконання власником ТС вимог пункту 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж ТС.

З матеріалів справи встановлено, що п. 1.1 ухвали Львівської міської ради від 01.12.2016 № 1314 «Про відмову суб`єкту підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у продовженні терміну оренди земельної ділянки на вул. Кульпарківська І. Виговського у м. Львові» такій не продовжено термін дії оренди конструктивного елементу благоустрою для здійснення діяльності в тимчасовій споруді на вул. Кульпарківська І. Виговського у м. Львові, а відтак така тимчасова споруда вважається самовільно встановленою і підлягає демонтажу в термін до 02.10.2018. Водночас ОСОБА_1 попереджено, що у випадку невиконання рекомендацій районною адміністрацією будуть вжиті заходи щодо примусового демонтажу споруди.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпункт 7 пункту «а» статті 30 Закону № 280/97-ВР).

Згідно статті 31 цього ж Закону № 280/97-ВР виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону № 280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах своїх повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Апеляційний суд зазначає, що оскільки договірні правовідносини між сторонами припинилися, спірна тимчасова споруда не внесена до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, яка затверджена ухвалою Львівської міської ради від 02.03.2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», тому така тимчасова споруда знаходиться та розміщена відповідачем без дозвільних документів, тобто є самовільно встановленою та підлягає демонтажу.

Крім того, відповідно до пункту 5.7 Положення № 4526 продовження терміну дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення ТС здійснюється на підставі відповідних ухвал міської ради з дотриманням вказаних в ухвалах термінів.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до п. 1.1 ухвали Львівської міської ради від 01.12.2016 № 1314 «Про відмову суб`єкту підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у продовженні терміну оренди земельної ділянки на вул. Кульпарківська І. Виговського у м. Львові », що фактично і є відмовою у продовженні терміну дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди у розумінні підпункту 7.1.1 Положення № 4526.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом доказування у розглядуваній справі є саме факт невиконання відповідачем розпорядження від 03.10.2018 № 604 «Про демонтаж самочинно встановленого тимчасового павільйону зі збірно-розбірних конструкцій за адресою: АДРЕСА_1 », що й стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що не погоджуючись з зазначеним розпорядженням, вважаючи його протиправним та неправомірним, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Однак рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі № 1340/6294/18 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили 01.06.2020. Отже, розпорядження № 604 від 03.10.2018 не скасоване, тому є чинним.

Підсумовуючи та враховуючи ту обставину, що внаслідок прийняття ухвали Львівської міської ради від 01.12.2016 № 1314 відповідач не провів демонтаж тимчасової споруди та не виконав вимоги розпорядження голови Залізничної РА ЛМР від 03.10.2018 № 604 «Про демонтаж самочинно встановленого тимчасового павільйону зі збірно-розбірних конструкцій за адресою: АДРЕСА_1 » у добровільному порядку у строк до 03.11.2018, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для демонтажу тимчасової споруди у судовому порядку.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 1340/6294/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. І. Мікула
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 14.01.2021