Справа № 380/11239/20
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу працівника освіти періоду роботи на посаді вихователя гуртожитку СПТУ № 78 з 22.11.1985 по 17.08.1997 та періоду роботи на посаді вихователя ПТУ № 51 з 18.08.1997 до 01.09.2001 та щодо відмови у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу працівника освіти період роботи на посаді вихователя гуртожитку СПТУ № 78 з 22.11.1985 по 17.08.1997 та період роботи на посаді вихователя ПТУ № 51 з 18.08.1997 до 01.09.2001 та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача у місячний строк подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.08.2020 позивач звернулась до відповідача з заявою про зарахування до стажу працівника освіти періоду роботи на посаді вихователя гуртожитку СПТУ № 78 з 22.11.1985 по 17.08.1997 та періоду роботи на посаді вихователя ПТУ № 51 з 18.08.1997 до 01.09.2001 та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Однак, листом від 11.09.2020 ОСОБА_1 надана відповідь згідно з якою позивачу відмовлено у зарахуванні вказаного стажу і виплаті грошової допомоги, та зазначено про відсутність стажу - 30 років роботи на посадах затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. Звертає увагу, що спеціальний страховий стаж ОСОБА_1 , як педагогічного працівника становить 36 років 11 місяців 6 дні та дає право на призначення грошової допомоги згідно з п. 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою від 07.12.2020 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 05.01.2021 (вх. № 606), у якому зазначає, що згідно з постановою КМУ від 04.11.1993 № 909 посада вихователя гуртожитку не належить до посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, отже не зараховується до стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено пенсію за віком з 31.07.2020. Оскільки позивач немає необхідного (30 років) стажу роботи на посадах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, права на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 немає. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 28.09.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області із заявою, у якій просила зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років на посадах педагогічних працівників, періоди роботи на посаді вихователя гуртожитку Боринського СПТУ № 78 з 22.11.1985 по 17.08.1997 та період роботи на посаді вихователя Боринського філіалу ПТУ № 51 з 18.08.1997 до 01.09.2001 та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Листом від 11.09.2020 № 6197-6521/Б-02/8-1300/20 Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області повідомило, що за даними трудової книжки страховий стаж ОСОБА_1 , що дає право на призначення грошової допомоги, а саме періоди роботи в закладах державної та комунальної форми власності на посадах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, складає 21 рік 00 міс. 23 дн.; з 01.09.1983 по 21.11.1985 - 02 роки 02 міс. 21дн. - викладач математики Боринського СПТУ - 78; з 30.08.2001 по 30.06.2020 - 18 років 10 міс. 02 дн. - вчитель інформатики Боринської СШ (Боринського НВК). Оскільки немає необхідного (30 років) стажу роботи на посадах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, права на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону-1058 ОСОБА_1 не має.

Вважаючи відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя ст. 46 Основного Закону).

Відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах, державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" - статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у в розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. (Розділ XV доповнено пунктом 7-1 згідно із Законом № 3668-VI від 08.07.2011).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191).

Вказаний Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Так, згідно з розділом " 1" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 до переліку посад, які надають право на пенсію за вислугу років віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 01.09.1983 працювала на посаді викладача математики у Боринському СПТУ-78; з 22.11.1985 переведена на посаду вихователя гуртожитку; 18.08.1997 переведена в ПТУ № 51 у зв`язку з ліквідацією училища, 19.08.1997 прийнята на посаду вихователя гуртожитку порядком переводу з ПТУ № 78; 01.09.2001 звільнена з посади вихователя за власним бажанням по ст. 38 КЗпП; 30.08.2001 призначена на посаду вчителя інформатики Боринської СШ; 14.01.2011 змінено назву Боринська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів на Боринський навчально-виховний комплекс (де і працює по теперішній час).

При цьому, згідно з ст. 45 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту" 10.02.1998 № 103/98-ВР до педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, асистенти викладача, асистенти майстра виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.

Так, згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 визначені посади в професійно-технічних навчальних закладах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, до якого не включено посаду вихователя гуртожитку.

Крім того, Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14.06.2000, посада вихователя належить до категорії педагогічних працівників, а Переліком № 909 (зі змінами) встановлено, що вихователі мають право на пенсію за вислугою років. При цьому, незалежно від того, чи є такі заклади комунальними чи державними (примітка 2 Переліку № 909).

Постановою Кабінету Міністрів від 05.08.1998 № 1240 (зі змінами, внесеними згідно із постановою Кабміну від 27.08.2010 року № 783) затверджене Положення про професійно-технічний навчальний заклад. Відповідно до пункту 28 розділу III зазначеного Положення до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, педагоги соціальні, керівники фізичного виховання, керівники методичних установ, їхні заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією та забезпеченням навчально-виховного процесу.

Таким чином, посада вихователя гуртожитку професійно-технічного училища, на якій працював позивач, відноситься до тих, які дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 302/188/17, від 10.09.2019 у справі № 458/452/17.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що вихователь гуртожитку професійно-технічного закладу є педагогічним працівником, тобто працівником освіти, а тому стаж роботи позивача на посаді вихователя гуртожитку СПТУ № 78 з 22.11.1985 по 17.08.1997 та період роботи на посаді вихователя ПТУ № 51 з 18.08.1997 до 01.09.2001 повинен зараховуватися до пільгового стажу у розумінні п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому позивач мала право на грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, правомірності свого рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" належним чином не довів.

Разом з тим, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову шляхом визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області у наданні ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, оформленої листом від 11.09.2020 № 6197-6521/Б-02/8-1300/20; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді вихователя гуртожитку СПТУ № 78 з 22.11.1985 по 17.08.1997 та період роботи на посаді вихователя ПТУ № 51 з 18.08.1997 до 01.09.2001, що дає право на призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо клопотання про встановлення судового контролю суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, даною нормою передбачено право, а не обов`язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На даний час у суду відсутні підстави вважати, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не виконуватиме чи ухилятиметься від виконання судового рішення у даній справі.

Крім того, позивачем не аргументовано підстави застосування судового контролю у цій справі.

Таким чином, клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області у наданні ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, оформлену листом від 11.09.2020 № 6197-6521/Б-02/8-1300/20.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді вихователя гуртожитку СПТУ № 78 з 22.11.1985 по 17.08.1997 та період роботи на посаді вихователя ПТУ № 51 з 18.08.1997 до 01.09.2001, що дає право на призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 840,80 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складений 14.01.2021.

Суддя Кедик М.В.