Справа № 947/22066/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 947/22066/20
Головуючий в 1 інстанції: Коваленко О.Б.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря Худика С.А.,

за участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПП Мельниченка Максима Вікторовича, Департаменту патрульної поліції м. Києва, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася з позовом до інспектора ДПП Мельниченка Максима Вікторовича, Департаменту патрульної поліції м. Києва, в якому просила скасувати постанову Серії 1АВ №00399762 від 30.06.2020 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., за вчинення правопорушення, а саме: за порушення пункту 12.9 (б) Правил дорожнього руху - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП. Також позивач просила закрити провадження у справі, прийняти ухвалу про повернення сплаченого штрафу та покласти на відповідача всі судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 30.06.2020 року інспектором ДПП Мельниченком М.В. прийнято постанову про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови позивач, керуючи зареєстрованим на її ім`я легковим автомобілем марки Toyota Corolla, на ділянці автошляху М05 Київ Одеса 35+352, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортного засобу на 36 км/год. Втім, позивач зазначає, що 30.06.2020 року у другій половині дня вона перебувала у приміщенні Київського районного суду міста Одеса за адресою: вул. Варненська, 3-Б м. Одеса (судова справа №947/15343/20 щодо розгляду клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001633), а тому вищевказаним автомобілем на автодорозі М05 не керувала і, відповідно, Правила дорожнього руху не порушувала.

Крім того, позивач зазначала про те, що висновки відповідача щодо перевищення обмеження швидкості руху, особою, що керувала транспортним засобом на 36 км/год., зазначені у постанові, є досить сумнівними, оскільки отримані поліцейськими за допомогою технічного засобу КАСКАД, 030 - 1219, що використовується у тестовому режимі без відповідної сертифікації. Враховуючи викладене, позивач просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності, закрити.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2020 року - скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт наголошувала на тому, що судом першої інстанції було грубо порушено норми процесуального права, зокрема, розглянуто справу у порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи, що є порушенням порядку розгляду справи, встановленого ст. 286 КАС України та порушує її, гарантоване Конституцією України, право на доступ до правосуддя. Також апелянт зазначала про порушення судом першої інстанції десятиденного строку розгляду справи, встановленого ст.286 КАС України та помилкового стягнення з неї судом подвійного розміру судового збору.

Крім того, апелянт зазначала про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про скоєння правопорушення саме позивачкою, посилаючись лише на те, що правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі та на факт встановлення, що власником транспортного засобу є позивач, при цьому за відсутності доказів того, що саме позивач керувала транспортним засобом. Отже, на думку апелянта, ані відповідачем, ані судом першої інстанції не доведено факт скоєння правопорушення саме позивачем, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та необґрунтованість судового рішення.

Також апелянт, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, зазначала про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що зазначеним рішенням було визнано неконституційними положення ст. 14-1 КУпАП, що на думку апелянта також свідчить про протиправність оскаржуваної постанови.

Відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, що узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначав про безпідставність апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 червня 2020 року інспектор ДПП Мельниченко М.В. виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії 1АВ №00399762, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 30.06.2020 року о 16 год. 33 хв., за адресою: М05 Київ-Одеса, 35 км. + 352 м. особа, яка керувала транспортним засобом Toyota Corolla номерний знак НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 36 км/год., чим порушила пункт 12.9. б) Правил дорожнього руху (далі - ПДР)..

Також, судом встановлено, що постанову про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1 AB № 00399762 від 30.06.2020 року винесено інспектором ДПП Мельниченком М.В., на підставі інформаційних файлів та метаданих до них за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі (далі - Система).

Правопорушення було зафіксоване технічним засобом Каскад 030-1219. На офіційному вебсайті ДПП розміщена інформація про встановлені технічні засоби (прилади контролю). Інформація про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі є безоплатною та розміщена в мережі Інтернет за посиланням https://bdr.mvs.gov.ua/user/ru/resolution/view/l%D0%90%D0%92/00399762/

Результатами автоматичної фіксації перевищення встановленого обмеження швидкості автомобілем ToyotaCorolla номерний знак НОМЕР_1 є інформаційний файл з трьома фотознімками зображення транспортного засобу та відеозапис правопорушення.

На фотознімках міститься інформація щодо встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; географічні координати місця вчинення правопорушення; фотофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год.; обмеження (перевищення) швидкості, км/год.;напрямок руху автомобіля.

Крім того, судом встановлено, що Службою автомобільних доріг в Київській області було надано відповідь (від 03.09.2020 р. за №06с/3140) на запит, в якому підтверджується наявність дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», на ділянці дороги автошляху М05 Київ-Одеса 35км+352 м.

Вважаючи протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена з урахуванням наявності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з дотриманням процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

Стосовно доводів апеляційної скарги по суті правопорушення, колегія суддів зазначає таке.

Правове регулювання правовідносин у справі здійснюється нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабміну України від 10.10.2001р. №1306.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами пп. б) п.12.9 ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Приміткою до цієї статті визначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій ст. 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої ст. 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Статтею 14-2 КУпАП, якими передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача, відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні, на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Нормами ст. 279-3 КУпАП регламентовано порядок звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, згідно з ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:

особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Аналогічну норму закону, щодо звернення відповідальної особи у 20 денний календарний день містить також ст. 279-3 КУпАП, розділ III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №13 від 13.01.2020.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, КУпАП чітко регламентований порядок звільнення власника транспортного засобу від відповідальності за порушення правил ПДР України, в разі передачі автомобіля третім особам.

Проте, позивачем вказаного порядку дотримано не було, позивачем не було вчинено дій щодо оформлення належного користувача за іншою особою. При цьому слід зазначити, що саме позивач, як особа за якою зареєстровано транспортний засіб, має право визначати, як використовувати транспортний засіб: особисто або передавати право керування іншим особам.

За таких підстав судом першої інстанції доречно зазначено, що відповідальна особа ОСОБА_1 , за якою зареєстровано транспортний засіб, могла та повинна була передбачити наслідки, які настали внаслідок перевищення встановлених обмежень швидкості особою, що керувала даним автомобілем.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Матеріалами справи встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі Серії 1АВ №00399762 від 30.06.2020 року, винесена інспектором ДПП Мельниченком М.В. на підставі інформаційних файлів за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Вчинення адміністративного правопорушення зафіксоване технічним засобом «КАСКАД» 030-1219, який відповідно Сертифікату відповідності, виданого ТОВ «Українські системні інновації» відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото/відеофіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги.

Технічний засіб «КАСКАД» 030-1219 має сертифікат перевірки типу №UA.TR.001 5-19 Rev.1 відповідності комплексу автоматичної фото/відеофіксації правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД» Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 14.05.2020 року та експертний висновок, згідно якого комплекс фото/відеофіксації правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД» відповідає вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації в обсязі функцій, зазначених у документі «Комплекс фото/відеофіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД». Технічні вимоги за критеріями технічного захисту інформації».

Відтак, факт вчинення правопорушення підтверджено належними доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 73 - 79 КАС України, а тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неналежної фіксації адміністративного правопорушення системою «КАСКАД».

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівств» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач, будучи власником транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, навіть в разі передачі його в користування третім особам, має бути зацікавлений та вжити належних заходів задля забезпечення дотримання користувачем такого транспортного засобу Правил дорожнього руху та неухильного виконання вимог чинних нормативно-правових актів останнім.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо протиправності постанови про накладення на позивача, ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення та про відсутність підстав для скасування постанови Серії 1АВ №00399762 від 30.06.2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення .

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом, встановленого ст. 286 КАС України, порядку розгляду справи, а саме: без участі учасників справи та неповідомлення належним чином про дату, час та місце розгляду справи, слід зазначити таке.

Так, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції розглянуто дану справу в порядку письмового провадження, без належного повідомлення та участі учасників справи, оскільки особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності регулюються ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Статтею 271 КАС України встановлено особливості проголошення та вручення судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ, у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 289 цього Кодексу, де зазначено, що суд проголошує повне судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 КАС України, судове рішення (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, негайно після виходу суду з нарадчої кімнати публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ч. 4 ст. 286 КАС України визначено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена категорія справ повинна розглядатися судом за правилами статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України з обов`язковим викликом в судове засідання учасників справи.

Як вже зазначалося судом вище, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що обмеження, які застосовуються до права доступу до суду, не повинні обмежувати або зменшувати доступ, доступний для особи таким чином або настільки, що порушується сама суть права (справа «Winterwerp v. TheNetherlands», «Stanev v. Bulgaria»).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги у зазначеній частині та, відповідно, наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, яким було визнано неконституційними положення ст. 14-1 КУпАП, колегія суддів вважає безпідставними оскільки, згідно матеріалів справи, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності на підставі ст.14-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення судом першої інстанції з позивача судового збору у подвійному розмірі, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, дійсно в ухвалі про залишення без руху позовної заяви, судом першої інстанції було зазначено про необхідність сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн., втім, на виконання ухвали суду позивачем, ОСОБА_1 , було надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 420,40 грн., яка була прийнята судом в якості належного доказу сплати судового збору та, відповідно, відкрито провадження у справі.

Вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу та повернення сплаченого штрафу також не підлягають задоволенню з огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приписами п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови по суті позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2020року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПП Мельниченка Максима Вікторовича, Департаменту патрульної поліції м. Києва, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 14.01.2021 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.