Справа № 120/6481/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 р. Справа № 120/6481/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року через засоби поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до Вінницької обласної державної адміністрації (відповідач, Вінницька облдержадміністрація), у якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача у вирішенні його заяви від 27.02.2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння, кадастровий номер: :01:001:0198, загальною площею 3,2130 га, яка розташована на території Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (за межами населених пунктів) та передачі її в оренду строком на 20 років, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути відповідну заяву та вирішити питання про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки та передачі її в оренду позивачу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на виконання розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації від 20.11.2015 року № 716 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду позивачу, орієнтовною площею 4 га, для сінокосіння, за рахунок земель водного фонду державної власності (в межах прибережної захисної смуги) на території Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (за межами населених пунктів). Щодо даного проекту було отримано позитивний висновок державної експертизи від 03.10.2016р. № 825-16, та сформовано відповідну земельну ділянку остаточним розміром 3,2130 га з присвоєнням їй кадастрового номера: :01:001:0198. В подальшому, через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" він звернувся до Вінницької обласної державної адміністрації із заявою від 27.02.2020 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду. Однак, у відповідь на дану заяву відповідач листом від 28.04.2020 року № 01.01-56/2817 повідомив його про те, що відповідно до статті 36 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" позитивний висновок державної експертизи дійсний протягом строку дії об`єкта державної експертизи, але не більше трьох років від дня його видачі. Тим самим позивач вважає, що відповідачем фактично відмовлено в розгляді його заяви.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що відповідачем, за результатами розгляду звернення не прийнято жодне рішення у формі розпорядчого документу (розпорядження) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затверджені відповідно до ч. 6 ст. 123 КАС України, що вказує на наявність в діях відповідача протиправної бездіяльності, із оскарженням якої позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

02.12.2020 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що згідно ст. 9 Законом України "Про державну експертизу землевпорядної документації" обов`язковій державній експертизі підлягають, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. При цьому, статтею 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" також встановлено, що висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов`язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об`єктів державної експертизи. Представник відповідача пояснює, що підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою послугував факт спливу дійсності позитивного висновку державної експертизи (більше 3 років), встановленого ст. 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", адже строк її дії завершився ще 03.10.2019 року. Окрім цього, звертає увагу, що приписи ст. 123 ЗК України не містять чіткої форми розпорядчого документа, яким може бути надана відмова у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тоді як пряма вказівка на встановлення останньої свідчитиме про втручання у дискреційні повноваження відповідача. За таких обставин відповідач вважає позов необґрунтованим, у зв`язку з чим вказує на відсутність підстав для його задоволення.

11.12.2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив, якій представник позивача вказує на помилковість доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, а тому вважає їх безпідставними та такими, що не можуть бути враховані судом.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

16.10.2015 року позивачем - ОСОБА_1 подано письмову заяву до Вінницької обласної державної адміністрації з вимогою про надання в оренду земельної ділянки - прибережної захисної смуги для сінокосіння, орієнтовною площею 4 га, на території Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

За результатами розгляду відповідної заяви, розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації № 716 від 20.11.2015 року позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 4 га за рахунок земель водного фонду державної власності (в межах прибережної захисної смуги) на території Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (за межами населеного пункту), для сінокосіння.

На виконання даного розпорядження Вінницької облдержадміністрації та договору № 5357 від 27.11.2015 року ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння.

Розроблений проект землеустрою погоджено з органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері містобудування та архітектури, охорони навколишнього природного середовища відповідно до вимог ст. 186-1 ЗК України.

Окрім того, враховуючи, що згідно проекту землеустрою відводилась земельна ділянка водного фонду, тому даний проект згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» підлягав обов`язковій державній експертизі.

Так, відповідно до листа ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" від 29.08.2019 року, надісланого на адресу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, з урахуванням виправлень та зауважень, висновок державної експертизи землевпорядної документації від 03.10.2016 року № 825-16 був затверджений першим заступником голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - Л.М.Шемелинцем.

Крім того, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 26.09.2019р., на підставі проекту землеустрою було сформовано земельну ділянку остаточним розміром 3,1230 га та присвоєно їй кадастровий номер :01:001:0198.

На підставі таких документів, позивач звернувся через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" (реєстраційний номер: 46) до Вінницької обласної державної адміністрації із заявою про затвердження проекту землеустрою та передачею земельної ділянки в оренду від 27.02.2020 року.

У відповідь на дану заяву, відповідач листом від 28.04.2020 року № 01.01-56/2817 повідомив позивача про те, що відповідно до статті 36 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" позитивний висновок державної експертизи дійсний протягом строку дії об`єкта державної експертизи, але не більше трьох років від дня його видачі. Якщо у строк, встановлений частиною першою цієї статті, не розпочато реалізацію заходів, передбачених об`єктом державної експертизи, то він підлягає повторній державній експертизі. Наданий висновок державної експертизи землевпорядної документації датується 03.10.2016 року № 825-16. Додатково роз`яснено, що після приведення у відповідність до вимог чинного законодавства проект землеустрою буде розглянутий в установленому порядку.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у вирішенні його заяви від 27.02.2020 року, а саме в тій частині, що відповідачем всупереч вимог земельного законодавства не прийнято відповідного рішення у формі розпорядчого документу про затвердження або відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом ч. 1-3, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 4 ст. 123 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації (ч. 15 ст. 186 ЗК України).

Частинами 5, 6 ст. 186 - 1 ЗК України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Окрім того, абзацом 5 частини 1 статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004 року № 1808-IV передбачено, що обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Відтак, оскільки бажана для позивача земельна ділянка відноситься земель водного фонду та водоохоронних зон, тому проект землеустрою підлягав обов`язковій державній експертизі, що власне і було зроблено.

Згідно п. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

У ч. 11 ст. 123 ЗК України визначено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Частиною 14 ст. 123 ЗК України передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Таким чином, громадяни, зацікавлені в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, звертаються до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якого додаються визначені ЗК України документи. Проект землеустрою підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який надає висновок про його погодження або про відмову в такому погодженні. А у спірному випадку також обов`язковій державній експертизі. У двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідний орган приймає рішення про надання її у користування.

При цьому, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (наприклад, його не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, тощо).

В даному випадку судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача від 27.02.2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння, кадастровий номер: :01:001:0198, загальною площею 3,2130 га, яка розташована на території Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (за межами населених пунктів), відповідачем сформовано лист № 01-01-56/2817 від 28.04.2020р., в якому надано стислу оцінку строку дії висновку державної експертизи землевпорядної документації від 03 жовтня 20016 року № 825-16, а також роз`яснення положень ст. 36 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» щодо обставин проведення повторної державної експертизи.

При цьому оцінка змісту цього листа вказує на те, що відповідачем по факту розгляду заяви позивача не прийнято жодного з рішень, визначених ст. 186 ЗК України, оскільки такий лист не містить в собі висновку щодо відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою та жодного посилання на вищезазначену норму Земельного Кодексу, що надає право суб`єкту владних повноважень приймати відповідне рішення з цього питання. В листі відповідача міститься лише повідомлення про можливість розгляду проекту землеустрою після вжиття позивачем додаткових дій, що не може вважатися відмовою у його затвердженні з підстав, визначених у ч. 14 ст. 123 ЗК України.

Так, в межах даного спору позивач ставить питання виключно щодо неналежного розгляду відповідачем його заяви та неприйняття за наслідками її розгляду відповідного рішення у формі розпорядчого документу про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою.

Тобто, в цьому випадку дослідженню судом підлягає лише питання про те, чи є лист відповідача за № 01-01-56/2817 від 28.04.2020р. належним рішенням та кінцевим результатом розгляду поставленого питання.

Отже, що стосується змісту та форми рішення відповідного органу з питань затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Правовий статус обласних державних адміністрацій визначено Законом України «Про місцеві державні адміністрації».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Як зазначено у п. 80 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 року № 55 (далі Інструкція), накази (розпорядження) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основної діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових питань.

У той же час службові листи відповідно до п. 123 цієї Інструкції складаються серед іншого як відповіді на запити, звернення громадян, запити на інформацію, а також як ініціативні та супровідні листи.

Таким чином із вищевикладеного слідує, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності місцевих державних адміністрації, останніми має видаватися відповідний документ організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру (тобто рішення у формі розпоряджень, наказів). При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Отже, будь-яке рішення за результатами розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні повинно було оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі розпорядження. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого розпорядчого документа Вінницької облдержадміністрації про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його затвердженні, не зважаючи на надсилання заявнику листа за наслідками розгляду заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Подібна правова позиція із цього питання неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 03 липня 2019 року у справі N 823/1103/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 816/1147/16, відповідні висновки яких згідно приписів ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом при розгляді цієї справи.

Щодо доводів відповідача про те, що статтею 123 ЗК України не визначено в якій формі може бути надана відмова органу виконавчої влади у наданні земельної ділянки у користування, то суд їх відхиляє, позаяк положення земельного законодавства не містять правових приписів щодо можливості прийняття відповідачем рішення зі спірних питань у формі листа.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 N 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені законодавцем, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Вінницької обласної державної адміністрації повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення, тобто рішення про затвердження або рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки в оренду.

Разом з тим, оскільки відповідач не прийняв жодного передбаченого законом рішення за наслідками розгляду клопотання позивача, а лише надіслав позивачу листа, який не містить вказівки на відмову у затвердженні позивачу відповідного проекту землеустрою, а лише наводить обставини закінчення строку дії висновку державної експертизи землевпорядної документації, тому суд не входить в обговорення вказаних у листі відповідача підстав, оскільки такий документ не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні пункту 19 частини першої статті 4, частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відтак не може бути предметом судового розгляду.

В контексті вказаного, суд зазначає, що відповідач, у даному випадку, не вчиняв дій щодо відмови позивачу у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння, із земель водного фонду державної власності на території Гунчанської сільської ради Гайсинського району, натомість допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши жодного з передбачених статтею 123 ЗК України рішень.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачами, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов необхідно задовольнити.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн. належить стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницької обласної державної адміністрації у вирішенні заяви ОСОБА_1 від 27.02.2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння, кадастровий номер: :01:001:0198, загальною площею 3,2130 га, яка розташована на території Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (за межами населених пунктів).

Зобов`язати Вінницьку обласну державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2020 року (реєстраційний номер 46 від 03.03.2020 року) та вирішити питання про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння, кадастровий номер: :01:001:0198, загальною площею 3,2130 га, яка розташована на території Гунчанської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (за межами населених пунктів).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обласної державної адміністрації.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 12.01.21

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ));

Відповідач: Вінницька обласна державна адміністрація (, місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 70, м. Вінниця, 21050).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович