Справа № 160/9190/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020 року Справа № 160/9190/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
07 серпня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою суду від 14.08.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду шляхом подання до суду уточненого позову із обґрунтуванням, в чому полягає протиправна бездіяльність відповідача з урахуванням зауважень суду; заяви від 31.07.2020 про зняття арешту із банківського рахунку разом із доказами на підтвердження факту направлення (вручення) вказаної заяви на адресу відповідача та її отримання; відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі вживалися, та відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.
Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 15.09.2020 року на адресу суду надійшов уточнений адміністративний позов відповідно до кількості учасників справи, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 13.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61800802;
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 22.07.2020 року при знятті грошових коштів в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» позивачу стало відомо, що картка заблокована. Звернувшись до відділення вказаного банку йому повідомили про те, що постановою приватного виконавця на грошові кошти, що знаходяться на його рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», накладено арешт. У зв`язку з чим, позивач звернувся до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. з вимогою ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження позивач вказує наступне, що зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що відповідачем розглянута заява стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №5889 від 03.04.2020 року про стягнення боргу за кредитним договором на користь ТОВ "ІЗІ КРЕДИТ" у розмірі 17 300,00 грн. Водночас, 13.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. в рамках ВП №61800802 винесені постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, а також 29.04.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Однак, позивач не погоджується з винесеними постановами, оскільки вважає, що приватним виконавцем були порушені норми ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вона прийняла до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне майно, що належить позивачу та не врахувала, що місцем реєстрації (проживання) ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 . При цьому, у виконавчому написі нотаріуса та у винесених постановах приватного виконавця зазначено адресу: АДРЕСА_3 , яка позивачу не відома, та за якою позивач ніколи не проживав. Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №61800802 від 13.04.2020 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню через те, що відповідач не мала повноважень на відкриття такого виконавчого провадження, а тому, підлягають скасуванню всі наступні винесені постанови у ВП №61800802 від 13.04.2020 року та від 29.04.2020 року. З огляду на вищевикладене, позивач просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 28 вересня 2020 року о 15:00 год. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження та надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву протягом двох днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.
У судове засідання 28.09.2020 року сторони не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Від позивача надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Главою 11 Розділу II КАС України визначено особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби та приватного виконавця. Однією з таких особливостей є скорочені строки розгляду справ цієї категорії.
Відповідно до приписів частини 4 статті 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
З огляду на викладене та враховуючи те, що для цієї справи пріоритетним є її швидке вирішення та з урахуванням положень ч.9 ст.205 КАС України, судом вирішено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На виконання ухвали суду 29.09.2020 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно на примусовому виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження ВП №61800802 з примусового виконання виконавчого напису №5889 від 03.04.2020 року виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь - ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованості в розмірі 17 300,00 грн. Відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дії приватного виконавця були вчинені відповідно до норм чинного законодавства, виходячи з наступного. ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» звернулося до приватного виконавця із заявою за вих.№б/н від 08.04.2020 року про примусове виконання рішення в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №5889 від 03.04.2020 року, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 , коштів у розмірі 17 300,00 грн. Так, у виконавчому написі №5889 від 03.04.2020 року вказано місце проживання боржника- ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 , тобто виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 , знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Більше того, у заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначено інформацію, що місцем проживання боржника - ОСОБА_1 , є АДРЕСА_3 . Так, при прийнятті виконавчого документа до виконання відповідачем перевірено виконавчий напис на відповідність вимог, передбачених ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження». На час вирішення даного судового спору виконавчий напис №5889 від 03.04.2020 року, є чинним. Відтак, виконавчий напис нотаріуса слугував підставою для відкриття виконавчого провадження, а тому, за дії нотаріуса приватний виконавець не може відповідати. Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ - виконавчий напис №5889 від 03.04.2020 року виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м.Києва, у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. З огляду на вищевикладене, приватний виконавець вважає, що нею не порушено норми ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» та просила суд у задоволенні позову відмовити.
Враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд при винесенні рішення по справі виходить з наступного.
Судом встановлено, що 10.04.2020 року стягувач ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. із заявою (вих.№б/н від 08.04.2020 року) про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. за №5889 від 03.04.2020 року про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 17 300,00 грн., а також накласти арешт на все рухоме майно, грошові кошти на банківських рахунках боржника в межах суми заборгованості. У випадку встановлення доходу божника, яким є: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 . - звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.
13.04.2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. розглянувши заяву стягувача про примусове виконання на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №5889 від 03.04.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ" заборгованості у розмірі 17 300,00 грн., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61800802, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Також, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про розмір мінімальних витрат на виконавче провадження, постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника від 13.04.2020 року та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.04.2020 року у виконавчому провадженні №61800802.
Примірники вказаних постанов від 13.04.2020 року були направлені приватним виконавцем на адресу позивача, зазначену в виконавчому написі нотаріуса та заяві стягувача, а саме: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи реєстрами на відправку рекомендованої пошти.
Позивач пов`язує порушення своїх прав з діями відповідача щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61800802 від 13.04.2020 року та зазначає, що всі інші постанови є похідними та підлягають скасуванню у зв`язку із незаконністю відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначені також в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (надалі - Інструкція № 512/5), в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до пунктів 1 - 3 розділу ІІІ Інструкції, примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону.
Виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону.
При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону державний виконавець враховує таке: повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства; ім`я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові (частина перша статті 28 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати по батькові, мають право записувати в паспорті лише ім`я та прізвище, а у свідоцтві про народження - імена батька та матері; відсутність коду за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду.
Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.
У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
Суд звертає увагу на те, що виконавчим документом - виконавчим написом №5889 від 03.04.2020 року, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. встановлено: місце реєстрації боржника - АДРЕСА_2 ; місце проживання Боржника - АДРЕСА_3 .
Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.
Слід також зазначити, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17 «...виконавець не має обов`язку перевірити місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі».
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Вищевказана норма Закону України «Про виконавче провадження» є диспозитивною, згідно з якою у стягувана є право вибору пред`явлення виконавчого документу або ж за місцем реєстрації або ж за місцем проживання боржника.
Крім того, за приписами ч. 1 ст. 24 вказаного Закону визначено, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувану.
Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України, можна дійти висновку, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, що, на переконання суду, й було зроблено Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі кредит» з урахуванням різних адрес проживання та реєстрації боржника у виконавчому провадженні.
Крім того, суд зазначає, що на виконання вимог п. 13 Інструкції № 512/5, якою визначено, що приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3), приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. 13.04.2020 року зроблено запит до Пенсійного фонду України про отримання інформації відносно боржника - ОСОБА_1 , як особи, що працює за трудовим договором (цивільно - правовим договором) та останнє місце роботи.
Таким чином, оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни надійшов виконавчий документ - виконавчий напис №5889 від 03.04.2020 року, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, а в ході перевірки відомостей про встановлення місця роботи боржника та наявності майна було встановлено, що ОСОБА_1 працює в місті Києві, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.
Інші постанови приватного виконавця, а саме: постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 13.04.2020 року; постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13.04.2020 року, постанова про арешт майна боржника від 13.04.2020 року на переконання суду, були прийняті в рамках виконавчого провадження, з урахуванням обов`язків, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, суд звертає увагу, що зазначаючи у позові про протиправність вищенаведених постанов та їх скасування, позивачем наведено лише одну підставу - протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2020 року, що на думку суду, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Інших доводів щодо протиправності спірних постанов позивачем не зазначено.
За таких обставин, підстави для задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 13.04.2020 року:
- № ВП 61800802 про відкриття виконавчого провадження;
- № ВП 61800802 про стягнення з боржника основної винагороди;
- № ВП 61800802 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
- №ВП 61800802 від 13.04.2020 року про арешт майна боржника, відсутні.
Що стосується постанови приватного виконавця № ВП 61800802 від 29.04.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Заходи примусового виконання рішень визначені в статті 10 Закону №1404-VIIІ, серед них зокрема:
- звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
- звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
- заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
- інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIIІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIIІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом).
Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника в рамках процедури примусового виконання виконавчого документу врегульовано статтею 48 Закону №1404-VIIІ. Так, за змістом норм частин першої, другої та четвертої цієї статті Закону №1404-VIIІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
При цьому, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Також частинами першою-четвертою статті 56 Закону №1404-VIIІ встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Зі змісту наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що приватний виконавець має право для забезпечення реального виконання виконавчого документу застосувати арешт коштів боржника (фізичної особи), що знаходяться на рахунку такого боржника у банківській установі, за винятком коштів, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Перелік видів виплат та сум, на які не здійснюється звернення стягнення відповідно до Закону №1404-VIIІ наведений у статті 73 зазначеного Закону. Так, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Також стягнення не здійснюється із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; 4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; 5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.
Зі змісту процитованих вище норм частин першої і другої статті 73 Закону №1404-VIIІ вбачається, що такий вид виплати як «заробітна плата» не відноситься до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється здійснення стягнення в рамках виконавчого провадження.
Натомість Закон №1404-VIIІ встановлює окремий порядок для звернення стягнення на кошти боржника (фізичної особи) у вигляді заробітної плати з метою забезпечення виконання виконавчого документу.
Відповідно до статті 68 Закону №1404-VIIІ стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
За змістом частини першої статті 69 Закону №1404-VIIІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
При цьому, у силу приписів статті 70 Закону №1404-VIIІ розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Зокрема, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:
- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;
- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Таким чином, розмір відрахувань, що можуть бути утримані з кожної виплаченої фізичній особі (боржнику) суми доходу у вигляді заробітної плати чітко регламентовано Законом України «Про виконавче провадження», а тому звернення стягнення на доходи позивача (заробітна плата) не суперечить законодавчо встановленому порядку.
Матеріалами справи підтверджено, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.04.2020 року про звернення стягнення на доходи боржника у вигляді заробітної плати ОСОБА_1 , яку він отримує в ТОВ «Нова пошта» (м. Київ, Столичне шосе буд. 103, корп. 1, поверх 9), для здійснення відрахувань із доходів (заробітної плати) у розмірі 20% була направлена приватним виконавцем для виконання до ТОВ «Нова пошта», що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Тобто, приватним виконавцем, у зв`язку із отриманням інформації про місце роботи боржника - ОСОБА_1 правомірно було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.04.2020 року та здійснені дії щодо примусового стягнення суми заборгованості в рамках вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим, відсутні підстави для визнання постанови від 29.04.2020 року №ВП61800802 від 29.04.2020 року протиправною та її скасування.
Щодо правомірності постанови від 13.04.2020 року № ВП 61800802 про арешт коштів боржника, суд зазначає наступне.
З мотивувальної частини уточненої позовної заяви від 15.09.2020 року вбачається, що позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню як постанову № ВП 61800802 від 13.04.2020 року про арешт майна боржника так і постанову № ВП 61800802 від 13.04.2020 року про арешт коштів боржника, як такі що є похідними від позовних вимог про скасування постанови від 13.03.2020 року № ВП 61800802 про відкриття виконавчого провадження.
Між тим, у прохальній частині позову, на думку суду, позивачем помилково не зазначено про визнання протиправною та скасування саме постанови № ВП 61800802 від 13.04.2020 року про арешт коштів боржника, оскільки щодо правомірності її винесення надано ряд доказів, які суд досліджував в ході розгляду справи.
При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що в постанові від 13.04.2020 року №ВП 61800802 про арешт коштів боржника, приватним виконавцем було накладено арешт на всі рахунки позивача без визначення їх номерів та банківських установ, де вони відкриті.
Судом також встановлено, що 31.07.2020 року позивач звернувся до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. із заявою про зняття арешту з зарплатного рахунку, вказуючи при цьому, що зарплатний рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», відноситься до рахунків зі спеціальним призначенням і на нього не може бути накладено арешт.
Доказів надання до приватного виконавця документів, що підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку позивача заборонено звертати стягнення, в матеріалах виконавчого провадження відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIIІ, підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що картковий рахунок № НОМЕР_4 в UAH, відкритий на ім`я ОСОБА_1 застосовується для виплати заробітної плати (доходу), у зв`язку із чим, відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що для повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 13.04.2020 року № ВП 61800802, оскільки при її винесенні було порушено норми права, що регламентують порядок накладення арешту на кошти боржника.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 73 - 78, 90, 139, 205, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 13.04.2020 року про арешт коштів боржника ВП № 61800802.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева