Справа № 120/6402/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 січня 2021 р. Справа № 120/6402/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) про визнання протиправною відповідь та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною відповідь та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною відмовою позивачу у розрахунку пенсії згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2016-2018 роки, яка оформлена листом за №2372-2460/Р-02/8-0200/20 від 15.06.2020.

Ухвалою суду від 10.11.2020 відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Також цією ухвалою витребувано у відповідача пенсійну справу ОСОБА_1 , та надано строк для подання відзиву на позов.

30.11.2020 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов в якому відповідач заперечує щодо його задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_1 первинно призначено пенсію за вислугу років з 14.03.2014 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788).

Згідно з матеріалами пенсійної справи позивача страховий стаж був врахований по 13.04.2014 та становив 36 років 10 місяців 18 днів. Згідно ст. 53 Закону №1788 пенсії за вислугу років призначаються в розмірах, встановлених ст. 19, 21 цього Закону для пенсій за віком та у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), яка призначається довічно.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 по справі №120/3206/19-а відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 14 серпня 2019 року з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні, та переведено позивача на пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону №1058.

Перерахунок пенсії за віком було здійснено на підставі ст. 42 та ст. 43 Закону №1058, враховуючи дані про заробітну плату та документи, що містились в пенсійній справі позивача на момент звернення з заявою про перехід з виду на вид. При цьому, згідно з ст. ст 42-43 Закону №105, розрахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу) з якої обчислена пенсія та здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Також для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності Законом №1058, враховується заробітна плата (дохід) з якої раніше обчислено пенсію за документами, наявними в пенсійній справі. При цьому, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону №1058 із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України.

Відтак, відповідач вважає, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений пенсійним законодавством, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

На виконання вимог ухвали відповідачем до суду також подано пенсійну справу позивача.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримував пенсію за вислугою років.

14 серпня 2019 року у зв`язку з досягненням пенсійного віку позивач звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надіславши її поштовим зв`язком.

Листом вих. №2515/З-10 від 10 вересня 2019 року управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомлено заявника про необхідність подання заяви про призначення пенсії особисто пенсіонером або законним представником.

Позивач, не погоджуючись з такою відповіддю органу Пенсійного фонду, оскаржив її в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 по справі №120/3206/19-а, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що полягає у неприйнятті рішення про призначення чи відмову в призначенні пенсії за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 14 серпня 2019 року у строк, визначений статтею 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14 серпня 2019 року з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду від 25.11.2019 по справі №120/3206/19-а відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 14 серпня 2019 року з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні, та переведено позивача на пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону №1058.

Так, відповідно до відзиву вказано, що перерахунок пенсії за віком було здійснено на підставі ст. 42 та ст. 43 Закону №1058, враховуючи дані про заробітну плату та документи, що містились в пенсійній справі позивача на момент звернення з заявою про перехід з виду на вид. При цьому, згідно з ст. ст 42-43 Закону №105, розрахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу) з якої обчислена пенсія та здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Натомість, позивач у позовній заяві посилається на те, що пенсійне законодавство розрізняє порядок призначення пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший. Позиція позивача полягає в тому, що оскільки йому пенсія призначена за вислугою років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення", а заяву про призначення пенсії за віком він подав відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому при обрахунку розміру пенсії слід виходити з положень ст. 26 та в порядку статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні 2016, 2017, 2018 років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Конституції України).

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавчими нормами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Натомість за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше, подавши заяву 14.08.2019. При цьому важливо врахувати, що за період з 2016 по 2018 рр. позивач офіційно працював в закладі "Ваш ТСОУ" на посаді викладача за строковим трудовим договором, а відтак із його заробітної плати здійснювалися відповідні утримання, тобто у встановленому законом порядку сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За наведених обставин суд вважає безпідставним застосування відповідачем положень ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV та врахування під час розрахунку розміру пенсії позивача з дати її призначення показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015 та 2016 рр.

Суд зауважує, що у даному випадку мало місце призначення іншої пенсії (пенсії за віком) за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Так, у 2014 році позивачу було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, обчислену відповідно до Закону № 1058-IV з урахуванням норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ). Закон № 1788-ХІІ передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

14.08.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону № 1058-IV (60 років), що не заперечується жодною із сторін.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з п. 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

У випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Такий правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 10.07.2018 (справі № 520/6808/17), від 31.10.2018 (справа № 577/2576/17), від 31.07.2019 (справа № 720/208/17) та від 18.08.2020 (справа № 263/6611/17).

Як видно з матеріалів пенсійної справи позивача та зазначається у відзиві на позовну заяву, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснило перерахунок пенсії.

Однак при цьому відповідач неправомірно, на думку суду, не взяв до уваги, що позивач просив призначити йому пенсію за віком відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону № 1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2016-2018.

В цьому контексті суд зауважує, що положення ст. 40 Закону № 1058-IV регламентують показники для розрахунку розміру пенсії, а пенсія за віком призначається на підставі ст. 26 Закону № 1058-IV.

Отже, пенсія за віком мала бути призначена позивачу на підставі ст. 26 Закону № 1058-IV, а розмір пенсії з дати її призначення, тобто з 14.08.2019, повинен був визначатись пенсійним органом відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Натомість відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі ст. 42 та 43 Закону 1058-IV.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про наявність правових підстав для визнання протиправною відмови відповідача у розрахунку пенсії позивача, згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2016-2018 роки.

Відтак з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію за віком з 14.08.2019 із урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2016, 2017, 2018 роки відповідно до положень ст. 26 та ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахування виплачених сум.

Щодо вимоги про зобов`язання "виплачувати" пенсію, на думку суду, є передчасною, адже спрямована на майбутнє.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу вимог п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Також відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, перевіривши доводи сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені судові витрати зі сплати судового збору, тобто 840,80 грн, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у розрахунку пенсії ОСОБА_1 , згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2016, 2017, 2018 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком з 14.08.2019 із урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2016, 2017, 2018 роки відповідно до положень ст. 26 та ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахування виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ); Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст рішення складено: 16.01.2021

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна