Справа № 640/6120/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 року м. Київ № 640/6120/20

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лозової Анастасії Ігорівни про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

Печерська районна в місті Києві державна адміністрація (надалі по тексту також - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лозової Анастасії Ігорівни (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозової Анастасії Ігорівни від 28 лютого 2020 року ВП № 60419115 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692, 00 (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві) грн - визнати протиправною та скасувати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відсутні правові підстави щодо стягнення виконавчого збору, оскільки рішення суду виконано позивачем добровільно за відсутності примусовий дій з боку виконавчої служби. Також зауважено, що виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням зміни апеляційною інстанцією резолютивної частини рішення суду першої інстанції, на підставі якого і було видано виконавчий лист.

Відповідач не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2019 року відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 60419115 щодо виконання виконавчого листа від 05.04.2019 № 640/21806/18 про зобов`язання відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печорської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 14 листопада 2019 року № 105/01-5092/1 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із проханням закінчити виконавче провадження з урахуванням наступного.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 14 лютого 2019 року в справі № 640/21806/18 зобов`язав відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, 30 травня 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнив частково. Постановив змінити третій абзац резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2019, виклавши його в наступній редакції: «Зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печорської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення».

Вимогою виконавця від 26.11.2019 № 60419115/5 головний державний виконавець Лозова А.І. зобов`язано Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію негайно виконати судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2019 № 640/21806/18 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2019 №640/21806/18.

У відповідь на вищевказану вимогу Печерська райдержадміністрація повідомила, що законодавством не передбачено виконання судового рішення на підставі виконавчого документу, з урахуванням внесених змін та викладеної в іншій редакції частини рішення, які не відображені у виконавчому листі.

17 грудня 2019 року, за зверненням ОСОБА_1 , начальник відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печорської районної в місці Києві державної адміністрації Сапронова А.О. розглянула повторно заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та в той же день зареєструвала її за адресою: АДРЕСА_1 .

28.02.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60419115 на підставі п. 9 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою від 28.02.2020 стягнуто виконавчий збір у розмірі 16 692,00 грн згідно з ч. 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII). Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону № 1404-VIII закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

З аналізу вказаних норм Закону №1404-VІІІ слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 вказаного Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (ч.7 ст.27 Закону №1404-VIII).

Отже, законодавством передбачено єдину підставу нестягнення або повернення стягнутого виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження - це скасування рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Тобто Закон чітко визначив що рішення моє бути скасованим. Скасоване рішення не породжує для боржника правових наслідків у вигляді стягнення з моменту його ухвалення.

Приписами п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

З постанови від 30 травня 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу Печорської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнив частково. Постановив змінити третій абзац резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2019, виклавши його в наступній редакції: «Зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печорської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення».

Суд наголошує, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не було скасовано.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.02.2020 № 60419115 виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а отже в даному випадку не можуть бути застосовані виключення щодо нестягнення або повернення стягнутого виконавчого збору.

Посилання позивача на те, що відповідач мав закінчити виконавче провадження на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» не є предметом даної справи, оскільки такі дії відповідача та/або постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.02.2020 не оскаржуються в рамках даного спору.

До того ж слід звернути увагу, що після повідомлення позивачем про наявність постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019 у справі № 640/21806/18 про зміну рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2019, державним виконавцем взято такі обставини до уваги та подальше примусове виконання було здійснено з урахуванням таких змін, внесених вказаною постановою суду апеляційної інстанції.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову відповідно до норм Закону № 1404-VІІІ.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовую викладене в сукупності, суді дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підстави для застосування ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 287, 296 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Печерської районної в м. Києві державної адміністрації відмовити.

2. Підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні

Позивач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація (01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 15, )

Відповідач: Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лозова Анастасія Ігорівна (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, )

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко