Справа № 380/6147/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6147/20 пров. № А/857/13507/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Ревера Сергія Васильовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року, прийняте суддею Мартинюком В.Я. в м.Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 380/6147/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 14.03.2019; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 14.03.2019 з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців.

Позов обгрунтовано тим. що відповідачем станом на день виключення його із списків особового складу з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, яка гарантована Законом України Про індексацію грошових доходів населення № 491-ІV від 06.02.2003 року, Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078 від 17.07.2003 року, роз`ясненнями Міністерства соціальної політики та Департаменту фінансів України Міноборони. Нарахована індексація не може бути зменшена без застосування базового місяця, допускається лише її виплата у фіксованому розмірі, або в більшому при збільшенні індексу інфляції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 14.03.2019 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.03.2019 року.

В іншій частині у задоволені позову відмовлено.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь позивача понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Представник позивача адвокат Ревер С.В. подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що у відповідача, у даному випадку, відсутні дискреційні повноваження, а, відтак, відповідач повинен нарахувати та виплатити суму індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 14 березня 2019 року з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців.

Механізм визначення базового місяця передбачений Порядком № 1078.

Таким базовим місяцем може бути лише місяць, коли на законодавчому рівні змінюється посадовий оклад військовослужбовця.

Січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації, відповідно до Порядку № 1078, оскільки в період з 01.01.2008 по 01.03.2018 року вбачалась незмінність посадових окладів військовослужбовців.

Починаючи з 01.03.2018 року були підвищені посадові оклади військовослужбовців, відтак, наступним базовим місяцем після січня 2008 року став березень 2018 року.

Крім того, ефективним способом захисту прав позивача буде зазначення базових місяців для нарахування індексації.

Просить скасувати рішення суду в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.03.2019 та прийняти у цій частині постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі із обов`язковим зазначенням базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення (січень 2008 року та березень 2018 року).

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2019 року за №44 підполковника медичної служби ОСОБА_1 , заступника командира частини, звільненого наказом першого заступника Міністра оборони України від 23.01.2019 року №3 у запас за підпунктом б (за станом здоров`я), відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з правом носіння військової форми одягу.

ОСОБА_1 в листопаді 2019 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення.

Відповідач листом від 05.12.2019 року за №1106 повідомив позивача про те, що виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року не нараховувалася, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення (зі змінами). Також зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового, начальницького складу та деяких інших осіб індексація була нарахована, виплачена та в подальшому нараховувалася і виплачувалася до моменту звільнення позивача.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації протиправними, а тому звернувся до суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовця є однією з державних гарантій щодо оплати праці, тому така підлягає обов`язковому нарахуванні та виплаті і не повинна ставитись в залежність від бюджетних асигнувань відповідача. Більше того, відповідач міг ставити перед керівництвом питання про перерозподіл фінансування та скерування додатково виділених коштів в першу чергу для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а вже в другу чергу - на премії чи додаткову грошову винагороду. Відповідач всупереч вимогам Закону №1282-XII та Порядку №1078 не провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період починаючи з січня 2016 року, тому повинен був вчинити ці дії слід при звільненні військовослужбовця, - тобто до виключення його із списків особового складу військової частини.

Відсутність механізму виплати індексації не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу, а обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення.

Згідно положення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Пунктом 23 рішення у вказаній справі Європейського суду з прав людини вказано, що Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така ж правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправну бездіяльність відповідача, з чим погоджується колегія суддів, та правомірно зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.03.2019.

Суд вважає належним способом захисту прав позивача спонукання/зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по 14.03.2019 року.

Саме такий спосіб захисту прав колишніх військовослужбовців (прийняття рішення зобов`язального характеру) визнав належним та ефективним Верховний Суд, розглядаючи як суд першої інстанції зразкову справу №620/4218/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/81798649).

Аналогічний підхід є усталеним в практиці Верховного Суду як суду касаційної інстанції при перевірці рішень судів у спорах щодо невиплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям (про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за певний період).

Разом з тим, апелянт не погоджується з тим, що судом не визначено базовий місяць січень 2008 року та березень 2018 року, і вважає, що таке призведе до нового позову про невірне нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі, суд дав оцінку протиправній бездіяльності відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за охоплений позовними вимогами період і, з метою відновлення прав позивача, приймає рішення зобов`язального характеру.

З аналізу приписів Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Ревера Сергія Васильовича - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 380/6147/20, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 13.01.2021 року.