Справа № 440/7300/20
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7300/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

09.12.2020 ОСОБА_1 /надалі - ОСОБА_1 , позивач/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" /надалі - ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України", відповідач/ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" щодо не надання письмової відповіді на заяву про надання інформації про стан здоров`я від 28.10.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 2 групи внаслідок війни;

- зобов`язати Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" надати письмову відповідь на заяву про стан здоров`я від 28.10.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 2 групи внаслідок війни;

- стягнути з Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн;

- стягнути з Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 9750,00 грн.

В обгрунтування позову позивачем зазначено, що 28.10.2020 ОСОБА_1 на адресу ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" направлена заява про надання інформації про стан здоров`я позивача, яка отримана установою - 03.11.2020. Водночас усупереч вимогам Закону України "Про звернення громадян" відповідачем не розглянуто заяву позивача та не надано письмової відповіді на звернення, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/7300/20; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні); у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції відмовлено.

06.01.2021 до суду надійшов відзив на позов відповідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та вважає їх необґрунтованими. Крім того, стверджує, що фахівцями філії ЦОЗ ДКВС у Полтавській області отримано та розглянуто заяву позивача від 28.10.2020 про надання інформації про стан здоров`я, копій обстежень та консультацій вузькопрофільних лікарів-фахівців, що були здійснені позивачу у КП "Обласна клінічна лікарня відновного лікування та діагностики з обласними центрами планування сім`ї та репродукції людини, медичної генетики Полтавської обласної ради", які були проведені у жовтні місяці 2020 року. Відповідач стверджує, що за результатами розгляду заяви позивача про надання інформації лікар терапевт Полтавської медичної частини №23, яка знаходиться при ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)", ознайомила під особистий підпис позивача з висновками консультацій вузькопрофільних лікарів-фахівців КП "Обласна клінічна лікарня відновного лікування та діагностики з обласними центрами планування сім`ї та репродукції людини, медичної генетики Полтавської обласної ради", також позивач був ознайомлений з рекомендаціями щодо лікування відповідних фахівців, які його оглядали та переліком лікарських засобів, які йому рекомендовано для лікування. Зазначена медична документація була передана медичними працівниками позивачу 09.11.2020, під його особистий підпис. Зазначене підтверджується підписом позивача в його медичні картці амбулаторного хворого формою №025/о. З огляду на викладене, на переконання відповідача, твердження ОСОБА_1 щодо не надання йому інформації про стан його здоров`я та рекомендацій щодо лікування не відповідає дійсності, тому відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо не розгляду звернення позивача. Крім того, за доводами відповідача відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки останнім не доведено порушення його прав /а.с. 56-58/.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

03.11.2020 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" надійшла заява ОСОБА_1 (зареєстрована за вх. №815-М/35-20 від 03.11.2020) про надання інформації про стан здоров`я ОСОБА_1 /а.с. 61/.

У вказаній заяві позивач керуючись статтею 40 Конституції України, Законом України "Про звернення громадян", статтями 284, 285 ЦК України, просив надати наступну інформацію:

- дані обстежень в Державній установі виконання покарань "Полтавська установа виконання покарань (№23)" в жовтні 2020 року, а саме: дані електрокардіограми, дані ехокардіограми (або УЗД серця), дані УЗД черевної порожнини, дані вимірювання тиску, дані аналізу крові, та висновки відповідних лікарів за результатами проведеного обстеження з відповідними рекомендаціями щодо лікування та прийняття ліків;

- надати копії медичних документів щодо огляду позивача та його результатів в жовтні 2020 року в лікарні м. Полтави лікарями: кардіологом, невропатологом та іншими з відповідними рекомендаціями щодо лікування та прийняття ліків;

- про розгляд заяви позивач просив невідкладно повідомити на адресу ОСОБА_1 .

Не отримавши відповіді на заяву протягом строку, встановленого законом, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права з цим позовом.

Надаючи оцінку вимогам ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (надалі - Закон №393/96-ВР).

Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Суд зазначає, що подана позивачем заява відповідає вимогам статті 5 Закону №393/96-ВР.

Питання розгляду заяв (клопотань) урегульовано статтею 15 Закону №393/96-ВР, відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 20 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Суд зазначає, що з огляду на положення статті 15 Закону №393/96-ВР відповідач мав розглянути звернення ОСОБА_1 та надати відповідь за результатами розгляду заяви, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Всупереч наведеному відповідачем не дотримано положення статті 15 Закону №393/96-ВР, оскільки відповідь на звернення за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки не була надана позивачу та відсутня в матеріалах справи.

Разом з тим, відповідач стверджує, що після проведення медичного обстеження позивача в жовтні 2020 року ОСОБА_1 за результатами розгляду заяви позивача про надання інформації лікар терапевт Полтавської медичної частини №23, яка знаходиться при ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)", ознайомила під особистий підпис позивача з висновками консультацій вузькопрофільних лікарів-фахівців КП "Обласна клінічна лікарня відновного лікування та діагностики з обласними центрами планування сім`ї та репродукції людини, медичної генетики Полтавської обласної ради", також позивач був ознайомлений з рекомендаціями щодо лікування відповідних фахівців, які його оглядали та переліком лікарських засобів, які йому рекомендовано для лікування. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що зазначена медична документація була передана медичними працівниками позивачу 09.11.2020, під його особистий підпис. Зазначене підтверджується підписом позивача в його медичні картці амбулаторного хворого формою №025/о.

Так на підтвердження фактів, викладених у відзиві на позов відповідачем надано до суду витяг з медичної карти амбулаторного хворого форма №025/о, який містить підпис позивача про отримання консультаційних висновків, дата підпису - 03.11.2020 /а.с. 60/.

Крім того, відповідач надав до суду лист Філії ЦОЗ ДКВС України в Полтавській області від 25.11.2020 № 2551/ПО-20 в якому зокрема зазначено, що відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви, копії проведених в жовтні місяці 2020 року обстежень та консультацій вузькопрофільних лікарів-фахівців вищезазначеного лікувального закладу, 09.11.2020 були передані медичними працівниками медичної частини ув`язненому, про що останній засвідчив особистим підписом в своїй медичній амбулаторній картці /а.с. 59 зворот/.

Суд вважає безпідставними вищевикладені доводи відповідача щодо дотримання відповідачем вимог законодавства з питань розгляду звернення громадян, з огляду на те, що ознайомлення з вказаними результатами обстеження під підпис не може вважатися письмовою відповіддю на звернення, наданою з дотриманням вимог статті 15 Закону №393/96-ВР.

Суд зазначає, що сама по собі бездіяльність, це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Таким чином, у даному разі відповідач повинен був надати повну письмову відповідь позивачу щодо всіх викладених ОСОБА_1 в заяві питань.

Усупереч положенням статті 15 Закону №393/96-ВР відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки не надано письмової відповіді на заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за вх. №815-М/35-20) про надання інформації про стан здоров`я позивача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" щодо не надання письмової відповіді на заяву ОСОБА_1 про надання інформації про стан здоров`я від 28.10.2020.

Як наслідок слід також задовольнити вимоги про зобов`язання відповідача надати письмову відповідь на заяву ОСОБА_1 про стан здоров`я від 28.10.2020.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, оскільки протиправна бездіяльність відповідача призвела до позбавлення можливості позивача отримати повну інформацію щодо лікування.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону №393/96-ВР громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

За приписами частин першої-третьої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 57).

Враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема у постановах від 21.02.2020 у справах №№ 363/3520/16-а та 628/3028/16-а.

Крім того, прохальна частина позову містить позовну вимогу позивача про стягнення з Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 9750,00 грн.

Надаючи оцінку зазначеній вимозі, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої - третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом , їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною .

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем приєднано до матеріалів справи:

- договір про надання правничої допомоги 21.10.2020 /а.с. 42-45/;

- квитанцію б/н від 09.12.2020 про сплату коштів на суму 9750,00 грн /а.с. 46а/;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 457 /а.с. 46/;

- акт про надання правничої допомоги від 09.12.2020 /а.с. 47/.

Згідно з пунктом 4.1 договору про надання про надання правничої допомоги 21.10.2020 за надані послуги клієнт або уповноважена ним особа сплачує адвокату гонорар у розмірі, виходячи із оплати з годину часу роботи. Вартість оплати становить 750,00 грн за 1 годину та здійснюється в готівковому або безготівковому порядку /а.с. 44/.

Відповідно до акта про надання правничої допомоги від 09.12.2020 адвокатом надана клієнту правнича допомога: зустріч адвоката з клієнтом для укладення угоди, отримання доручення - 1 година; вивчення та аналіз нормативних актів адвокатом, зокрема законодавства про звернення громадян, про отримання інформації про стан здоров`я , медичної допомоги - 1 година, підготовка та складання адвокатом заяви для клієнта про отримання інформації про стан здоров`я - 1 година, виїзд, зустріч адвоката з клієнтом в приміщенні ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)", надання консультацій клієнту з питань законодавства про звернення громадян, про отримання інформації про стан здоров`я, про медичну допомогу , підписання заяви - 2,5 година, направлення адвокатом заяви клієнта про отримання інформації про стан здоров`я до ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Полтавській області і Полтавської міської медичної частини №23 - 1 година, вивчення і аналіз адвокатом судової практики з приводу застосування норм права, вивчення процесуального законодавства, юрисдикцію у правовідносинах у зв`язку з ненаданням письмової відповіді на заяву про отримання інформації - 1 година, складання адвокатом позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" про визнання протиправними дій щодо не надання письмової відповіді на заяву про зобов`язання вчинити дії - 6 годин, формування додатків до позовної заяви та кількості копій з додатками для підписання позовної заяви клієнтом - 1 година, виїзд, зустріч адвоката з клієнтом в приміщенні ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" для консультацій і підписання позовних заяв, оформлення додатків шляхом завірення копій підписом клієнта, передача документів клієнту - 2,5 година, подання адвокатом підписаної позовної заяви - 0,5 година /а.с. 47/.

Відповідач у відзиві на позов проти стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9750,00 грн заперечував та зазначив, що розмір вказаних витрат має бути співмірним. Крім того, звертає увагу суду на те, що пунктом 1 акта визначено вид правничої допомоги - зустріч адвоката з клієнтом для укладення угоди, отримання доручення - 1 година, проте, зазначений вид правничої допомоги не передбачений укладеним договором.

Водночас суд зазначає, що акт про надання правничої допомоги містить детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу, з огляду на, що надані позивачем документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі у розмірі 9750,00 грн.

Крім того, суд зазначає, що вище наведені приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Указаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 640/5343/19.

З огляду на це, відповідач зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

У даному випадку відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано до суду належних та достатніх доказів та не наведено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача та такими, які спростовуються матеріалами справи щодо неспівмірності та нерозумності витрат на правничу допомогу.

Таким чином, відповідач не довів неспівмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, не надав будь-яких доказів того, що ціни на послуги адвоката є явно завищеними на ринку юридичних послуг.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивач має право на відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9750,00 грн, що документально підтверджені.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" (вул. Мельникова, 81, м. Київ 50, 04050, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" (вул. Мельникова, 81, м. Київ 50, 04050, ) щодо не надання письмової відповіді на заяву про надання інформації про стан здоров`я від 28.10.2020 (вх. № 815-М/35-20 від 03.11.2020) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 2 групи внаслідок війни.

Зобов`язати Державну установу "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" (вул. Мельникова, 81, м. Київ 50, 04050, ) надати письмову відповідь на заяву про надання інформації стан здоров`я від 28.10.2020 2020 (вх. № 815-М/35-20 від 03.11.2020) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 2 групи внаслідок війни.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" (вул. Мельникова, 81, м. Київ 50, 04050, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9750,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.М. Петрова