Справа № 360/4380/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 січня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4380/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУ НПУ в Луганській області), в якому після уточнення позовних вимог позивач просив суд:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні, яка становить 29317,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював в Національної поліції. Наказом відповідача від 27.02.2019 № 170 о/с позивача звільнено з Національної поліції (за власним бажанням). Відповідно до витягу з наказу від 27 лютого 2019 року № 170 о/с зазначено, що вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 08 років 06 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 07 років 04 місяці 12 дів.

Листом відповідача від 30.09.2020 за № 1133/1/111/22-2020 позивачу повідомлено, що його календарна вислуга на день звільнення склала 07 років 04 місяців 12 днів, тобто менше 10 років, таким чином права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не набув.

Позивач зазначає, що твердження відповідача не відповідає дійсності, та дає підстави звернення до суду, оскільки у нього наявні два обов`язкових елементи, що надають можливість здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення при звільненні зі служби за власним бажанням, а саме: наявність, передбаченої статтею 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підстави звільнення зі служби - за власним бажанням; наявність вислуги 10 років і більше.

Позивач вважає, що на момент звільнення він мав вислугу більше 10 років, тому набув право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення відповідно до статті 9 Закону № 2262-ХІІ.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у Національній поліції є неправомірною.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, до канцелярії суду надав відзив від 27.11.2020, в якому заперечував щодо вказаного позову (арк. спр. 25-27).

В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач не набув права на день звільнення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так як вислуга років у календарному обчисленні позивача складає 08 років 06 місяців 26 днів. До спірних правовідносин застосовується саме наявність календарної вислуги років, яка повинна становити не менше 10 років.

На підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 20-21).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт № НОМЕР_1 , виданий 22.02.2019, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 5-7).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 30.10.2015 (арк. спр. 13).

З послужного списку ОСОБА_1 №М-132155 вбачається, що з 04.08.2010 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ (арк. спр. 29-34).

Згідно з довідкою ГУ НПУ в Луганській області від 26.11.2020 № 4237/111/19-2020 позивач у період з 04.08.2010 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, та з 07.11.2015 по 01.03.2019 в Національній поліції України. Станом на 01.03.2019 вислуга років у календарному обчисленні становить 08 років 06 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні 07 років 04 місяці 12 днів (арк. спр. 28).

Відповідно до витягу з наказу ГУ НПУ в Луганській області від 27.02.2019 № 170 о/с відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0120927), оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Лисичанського відділу поліції ГУ НПУ в Луганській області, з 01.03.2019, з вислугою років у календарному обчисленні становить 08 років 06 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні 07 років 04 місяці 12 днів 01.06.2020 (арк. спр. 35).

08.09.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, серед іншого, щодо отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, на яку відповідачем надано відповідь від 30.09.2020 № 1133/1/111/22-2020, в якій, серед іншого, вказано, що позивач відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» не набув права на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки має календарну вислугу років на день звільнення 07 років 04 місяців 12 днів, тобто менше 10 років (арк. спр. 12).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги, відзив та пояснення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 102 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною другою статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, системний аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ дає підстави дійти висновку, що частиною другою статті 9 цього Закону встановлено дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзаці 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393), згідно з яким військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

-які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У розумінні вказаних правових норм також слідує, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Отже, правовими нормами Порядку № 393 та Закону № 2011 законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17, яка відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню судом до спірних правовідносин.

Вказана правова позиція Верховного суду також врахована Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 14.12.2020 у справі № 200/6404/20-а.

Матеріалами справи підтверджується, що вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 складає: у календарному обчисленні становить 08 років 06 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні 07 років 04 місяці 12 днів, всього 16 років 11 місяць 08 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана. Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, відповідно позивач має право на таку виплату.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність відмови ГУ НПУ в Луганській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відновленням порушеного права позивача є зобов`язання ГУ НПУ в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

Що стосується обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

визнати протиправною відмову ГУ НПУ в Луганській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні;

зобов`язати ГУ НПУ в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», відтак питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (місце знаходження: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 1, ) про стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в Національній поліції за власним бажанням, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова