Справа № 120/5782/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2021 р. Справа № 120/5782/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" (код ЄДРПОУ: 43153137, адреса: вул. Київська, 29, м. Вінниця, Вінницька область, 21032)

до: Волинської митниці Держмитслужби (, адреса: вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, Волинська область, 44350)

про: визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" з адміністративним позовом до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.08.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" укладено зовнішньоекономічний контракт № 2019/08/12 з компанією EGEN Spolka Akcyjna, відповідно до якого продавець зобов`язується продати, а покупець оплатити та прийняти товар - будівельні матеріали в кількості та ціні згідно з супровідними документами - інвойсами, які являються додатками до цього контракту.

Відповідно до умов вказаного контракту згідно рахунків-фактур (інвойсів) (Commercial invoice) від 31.07.2020 року (S)FSE-23/07/2020/CE та від 03.08.2020 року (S)FSE-l/08/2020/CE позивачем отримано керамічну плитку у кількості 534,84 кв.м на загальну суму 3457,02 євро (по курсу валюти 32,7972 грн. за 1 євро - 113 380,58 грн.).

Для здійснення митного оформлення товару, поставленого за цим контрактом, 09.08.2020 року позивачем подано електронну митну декларацію до Волинської митниці Держмитслужби, якій присвоєно № UA205030/2020/022696. Відповідно до положень Митного кодексу України, позивачем самостійно визначено митну вартість товарів за основним методом, а саме за ціною контракту, яка склала 3457,00 євро. На підтвердження митної вартості товару, декларантом до митного оформлення разом із митною декларацією подано повний перелік наявних у нього документів у відповідності до частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

У відповідності до статті 54 Митного кодексу України інспектор сектору контролю за правильністю визначення митної вартості дійшов висновку, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а відтак декларанту запропоновано у 10-ти денний термін надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості згідно зі статтею 53 цього Кодексу.

10.08.2020 року декларантом надіслано повідомлення, де вказано, що додаткові документи надаватися не будуть. Однак, не погодившись із такою позицією директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" декларанту було запропоновано подати заяву про продовження часу митного оформлення митної декларації № UA205030.2020.022696 з метою надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, яку декларантом подано 10.08.2020 року.

10.08.2020 року Волинською митницею Держмитслужби всупереч поданої заяви про надання часу на подання додаткових документів за результатами перевірки митної декларації прийнято рішення № UA205030/2020/000023/2 про коригування митної вартості, яким за резервним методом на рівні 9,5 євро за одиницю товару відкоригована митна вартість товару № 1 за кодом № у кількості 446,4, яка склала 4240,80 євро, а також на рівні 12,7 євро за одиницю товару відкоригована митна вартість товару № 3 за кодом № в кількості 78,72, яка склала 1006,04 євро.

Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.11.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів, зокрема, матеріалів пенсійної справи позивача.

14.12.2020 року на адресу суду від представника Волинської митниці Держмитслужби надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення даного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 09.08.2020 року для митного оформлення товару декларантом в інтересах позивача подано митну декларацію № UA205030/2020/022696. Разом із митною декларацією подано ряд документів. Митна вартість товару була заявлена декларантом за основним методом, тобто за ціною договору, на рівні 121092,02 грн.

Натомість, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом із митною декларацією документів відповідачем встановлено, що обов`язкові документи для підтвердження митної вартості, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, надано не у повному обсязі, що унеможливлює здійснити контроль правильності визначення заявленої митної вартості (стаття 54 Митного кодексу України), а також здійснити перевірку достовірності та об`єктивності відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості. Зокрема, на підтвердження витрат на транспортування у розмірі 7711,44 грн., до митного оформлення надано довідку від 07.08.2020 року № 62/20-П. На переконання відповідача, зазначена довідка не може підтверджувати витрати на транспортування задекларованого товару, оскільки видана ДП "ФМ Ложістік Дніпро", а перевізником згідно з автотранспортною накладною CMR (Road consignment note) від 03.08.2020 року є "R.D. Ferrari Transport".

Відповідно до положень Митного кодексу України декларанту запропоновано надати всі документи, які були підставою для декларування товарів за митною декларацією. У відповідь на вказану вимогу декларантом не було надано жодних документів, про що повідомлено листом від 10.08.2020 року.

У зв`язку із цим, 10.08.2020 року відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA205030/2020/000023/2, митну вартість товарів визначено на рівні 4240,80 євро, а саме 0,58 дол. США/кг та на рівні 1006,04 євро, а саме 0,63 дол. США/кг. Джерело інформації, яким користувався відповідач при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: митна декларація від 22.08.2020 року № UA100080/2020/519520 та від 27.07.2020 року № UA100060/2020/326662.

21.12.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій остання вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Правом подання заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.08.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" укладено зовнішньоекономічний контракт № 2019/08/12 з фірмою EGEN Spolka Akcyjna, у відповідності до якого продавець зобов`язується продати, а покупець оплатити та прийняти товар - будівельні матеріали в кількості та ціні згідно з супровідними документами - інвойсами, які являються додатками до цього контракту.

Відповідно до умов цього контракту згідно рахунків-фактур (інвойсів) (Commercial invoice) від 31.07.2020 року за № (S)FSE-23/07/2020/CE та від 03.08.2020 року за № (S)FSE-l/08/2020/CE позивачем отримано керамічну плитку у кількості 534,84 кв.м на загальну суму 3457,02 євро (по курсу валюти 32,7972 грн. за 1 євро - 113380,58 грн.).

09.08.2019 року позивачем подано до Волинської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію, якій присвоєно № UA205030/2020/022696, з метою митного оформлення зазначеного товару, зокрема:

товар № 1: плитка для мостіння, облицювальна для підлоги чи стін, керамічна глазурована: Torino Ivori 60x60;

товар № 2: плитка для мостіння, облицювальна для підлоги чи стін, керамічна глазурована: Gravity Oxide 45x90;

товар № 3: плитка для мостіння, облицювальна для підлоги чи стін, керамічна глазурована: Sagano Almond.

На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення декларант, разом із декларацією № UA205030/2020/022696, надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його і кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) від 31.07.2020 року (S)FSE-23/07/2020/CE та рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) від 03.08.2020 року (S)FSE-l/08/2020/CE; автотранспортну накладну CMR (Road consignment note) від 03.08.2020 року; сертифікати про походження товару (Certificate of origin) від 05.08.2020 року № PL/MF/AL0077927, № PL/MF/AL0077928 та № PL/MF/AL0077929; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 07.08.2020 року № 62/20-П; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 12.08.2019 року № 2019/08/12; договір про надання послуг митного брокера від 28.08.2019 року № 109; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів від 08.08.2020 року.

Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), на рівні 121092,00 грн.

10.08.2020 року Волинською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA205030/2020/000023/2, у якому зазначено, що документи, подані для підтвердження митної вартості містять розбіжності: довідка про витрати на транспортування від 07.08.2020 року № 62/20-П видана ДП "ФМ Ложістік Дніпро", що суперечить відміткам в товаротранспортній накладній від 03.08.20 року "R.D. Ferrari Transport". У зв`язку із тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також з наявними розбіжностями в товаросупровідних документах, декларанту запропоновано у 10-денний термін надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості згідно зі статтею 53 Митного кодексу України, а саме:

договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

копію митної декларації країни відправлення;

та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта.

Декларант листами від 10.08.2020 року повідомив про відсутність додаткових документів для підтвердження рівня митної вартості.

При цьому, у рішенні відповідача зазначено, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, митницею відповідно до положень Митного кодексу України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 цього Кодексу, тобто рівень митної вартості визначено відповідно до рівня на подібні товари, а саме:

товар № 1 за митною декларацією від 22.08.2020 року № UA100080/2020/519520 на рівні 0,58 дол. США/кг.;

товар № 3 за митною декларацією від 27.07.2020 року № UA100060/2020/326662 на рівні 0,63 дол. США/кг.

Наведене слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.

Відповідно до частини 1 статті 1 Митного Кодексу України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з частиною 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частиною першою статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).

За змістом частини 6 статті 257 Митного кодексу України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Розділ ІІІ Митного кодексу України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої, другої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У відповідності до частини 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

За змістом частини другої статті 52 цього Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною 1 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2, 3 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Водночас, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Вказана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Окрім того, це узгоджується із зазначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі та заохочення доброчесності.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, усі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення як обов`язкові, так і можливі були надані митному органу, а їх зміст підтверджував заявлену митну вартість товару.

Задекларований товар поставлено позивачу на виконання умов контракту від 12.08.2019 року № 2019/08/12, який укладений з фірмою EGEN Spolka Akcyjna, на підставі рахунків-фактур (інвойсів) (Commercial invoice) від 31.07.2020 року (S)FSE-23/07/2020/CE та від 03.08.2020 року (S)FSE-l/08/2020/CE.

У рахунку-фактурі (інвойсі) від 31.07.2020 року (S)FSE-23/07/2020/CE зазначено загальну вартість будівельних матеріалів, зокрема:

товару № 1: плитка для мостіння, облицювальна для підлоги чи стін, керамічна глазурована: Torino Ivori 60x60 (артикул: PD-AD-IV-0002), у сумі 302,40 євро;

товару № 2: плитка для мостіння, облицювальна для підлоги чи стін, керамічна глазурована: Gravity Oxide 45x90 (артикул: GL-IB-GR-0001), у сумі 136,66 євро;

товару № 3: плитка для мостіння, облицювальна для підлоги чи стін, керамічна глазурована: Sagano Almond (артикул: PD-SR-SA-0001), у сумі 763,58 євро.

Як вбачається із наданих декларантом документів, такі містять інформацію щодо вартості товару.

Твердження відповідача про неможливість перевірити достовірність декларування складових митної вартості (витрати на транспортування), спростовуються відповідними доказами, зокрема довідкою від 07.08.2020 року № 62/20-П, що видана суб`єктом господарської діяльності, який здійснював транспортні перевезення. Так, за змістом цієї довідки повідомлено, що витрати по транспортуванню вантажу, транспортним засобом з державними номерами ТКІ73168/LU8989Х, за маршрутом: Lublin (Польша) - митний пост Ягодин-Дорохуськ (Україна) - м. Київ, складають 10823,07 грн.

Суд зазначає, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Положення Митного кодексу України не визначають конкретний вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі № 815/2501/18 та від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.

Необґрунтованими є і доводи відповідача про те, що зазначеною довідкою не можуть підтверджуватись витрати на транспортування задекларованого товару, адже остання видана ДП "ФМ Ложістік Дніпро", а перевізником згідно з автотранспортною накладною від 03.08.2020 року є "R.D. Ferrari Transport", у зв`язку із тим, що автотранспортна накладна від 03.08.2020 року не містить числових значень, тож її відомості не впливають на вартісне значення заявленої декларантом митної вартості товару.

Тобто, у даному випадку, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за вказаною ціною.

Водночас, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Аналогічну правову позицію висловлено Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 11.11.2014 року у справі № 826/18065/13-а.

Стосовно інших документів, визначених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.

За приписами частини 1, 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою, сьомою статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною другою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом із тим, вимога щодо надання додаткових документів повинна стосуватися виключно тих документів, відсутність яких не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі № 809/1884/16, постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі № 21-127а15 та від 02.06.2015 року у справі № 21-498а15.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За приписами частини 1 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст наданих позивачем документів, у тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів інших країн офіційної інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем нерезидентом вказаного товару, та отримання або не отримання від позивача коштів у сумі 3457,02 євро, та/або іншої суми за відчужений товар.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.02.2018 року за результатом розгляду справи № 809/1884/16, згідно з якою посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена у рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Між тим, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598).

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 821/1617/17 та від 05.02.2019 року у справі № 816/1199/15-а.

Однак, як встановлено зі змісту рішення Волинської митниці Держмитслужби від 10.08.2020 року № UA205030/2020/000023/2 про коригування митної вартості товарів, у ньому зазначено лише номера та дати митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Також, суд звертає увагу на те, що позивачем відповідно до митної декларації задекларовано всього 3 товару, разом з тим, сумнів щодо правильності визначення митної вартості у відповідача виник лише щодо товарів № 1 та № 3, при цьому митну вартість товару № 2 визнано митницею.

В обсязі встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, оскільки наведені дані відповідають вимогам закону та підтверджені поданими позивачем документами. Зазначене, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення Волинської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 10.08.2020 року № UA205030/2020/000023/2.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

За правилом частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. " від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Окрім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 10.08.2020 року № UA205030/2020/000023/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у сумі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" (, адреса: вул. Київська, 29, м. Вінниця, Вінницька область, 21032);

Відповідач: Волинська митниця Держмитслужби (, адреса: вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, Волинська область, 44350).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 15.01.2021 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна