Справа № 200/10459/20-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 р. Справа№200/10459/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів, Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі або інвалідності волонтера і деяких інших осіб, відповідно до ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Міністерства у справах ветеранів про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства у справах ветеранів, Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі або інвалідності волонтера і деяких інших осіб, відповідно до ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Міністерства у справах в якому просив:

визнати протиправним та скасувати п.11 протоколу №5 засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі або інвалідності волонтера і деяких інших осіб, відповідно до ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Міністерства у справах ветеранів України, ;

зобов`язати міжвідомчу комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі або інвалідності волонтера і деяких інших осіб, відповідно до ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Міністерства у справах ветеранів України, призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з урахуванням раніше виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у 2019 році відповідно до ЗУ Про національну поліцію України;

зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України, , подати відповідно до Порядку використання коштів резервного фонду бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 р. № 415, Кабінетові Міністрів України звернення з відповідними розрахунками для виділення коштів із резервного фонду державного бюджету для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є внутрішньо переміщеною особо, особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та особою, яка отримала ОГД на підставі ЗУ Про Національну поліцію України. Посилаючись на законодавчі зміни, 18.05.2020 року позивач звернувся до Відповідача 1 про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб відповідно до ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, проте у виплаті ОДГ було відмовлено у зв`язку з призначенням ОГД відповідно до ЗУ Про Національну поліцію України на підставі Протоколу засідання Відповідача 2 №5 від 30.07.2020 року.

Позивач вважає, що має право на отримання ОГД саме за ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту так як причини встановлення інвалідності було змінено, про що свідчить відповідний акт МСЕК та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено засідання по справі.

Відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого наголосив, що ОТГ вже отримана позивачем та, на підставі ст. 100 Закону України Про Національну поліцію України повторній виплаті не підлягає. Крім цього відповідач 1 вважає, що при черговому огляді МСЕК 13.02.2020 року позивачу інвалідність вже не встановлювалась, а була змінена її причина.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву через канцелярію суду відзиву на позов не надав, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою відповідно довідки № 1429-51013 від 18.11.2014 року, особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, що сторонами не оспорюється.

14.03.2019 року на підставі акту огляду МСЕК №174 від 14.03.2019 року Позивачу встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції строком на 1 рік. З датою чергового переогляду 14.03.2020 року.

Згідно постанови №24 від 13.02.2019 року ДУ ТМО МВС України по Харківській області встановлено, що захворювання ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення, що сторонами не заперечується.

14.06.2019 року позивач отримав ОГД в розмірі 134 470, 00 тис. грн. відповідно до п. В п. 4 ч. 1 ст. 99 ЗУ Про Національну поліцію України.

13.02.2020 року на підставі акту огляду МСЕК №127 від 13.02.2020 року Позивачу встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення, безстроково.

18.02.2020 року Позивач звернувся до Відповідача 1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб відповідно до ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу.

31.07.2020 року позивач отримав лист Відповідача 1 відповідно до якого у призначенні ОГД відмовлено у зв`язку з призначенням ОГД відповідно до ЗУ Про Національну поліцію України на підставі Протоколу засідання Відповідача 2 №5 від 30.07.2020 року (п.11 Протоколу).

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII), Законом України Про Національну поліцію України.

Як передбачено ч. 4 ст. 99 Закону України Про Національну поліцію України, розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно ст.100 Закону України Про Національну поліцію України, одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським. Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права тощо.

Згідно з частиною 7 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII особам, зазначеним у пунктах 11-14 частини другої статті 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №336 затверджено Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, деяких категорій осіб (далі - одноразова грошова допомога) (надалі - Порядок №336).

У пункті 2 Порядку №336 зазначені особи, які є одержувачами одноразової грошової допомоги. Згідно підпункту 4 Порядку №336 у разі коли одержувачі одноразової грошової допомоги одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором одержувача одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів даної справи, у 2019 році ОСОБА_1 вперше було встановлено інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженнями служби в поліції.

Повторно, позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення у 2020 році згідно з довідкою МСЕК № 127 від 13.02.2020.

Однак, разом з тим суд звертає увагу, що чинним законодавством передбачено, що грошова допомога є одноразовою, тобто виплачується один раз у зв`язку із встановленням інвалідності, а не у зв`язку зі зміною групи інвалідності чи причини такої інвалідності.

Позивач, станом на момент звернення до відповідача 1, вже отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності на підставы положень Закону України "Про Національну поліцію України", що підтверджується матеріалами даної справи та фактично сторонами не заперечується.

Отже, наведене вище свідчить про те, що позивачем вже було реалізовано його право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до Наказу МВС від 11.01.2016 року № 4 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського" відповідно до Закону України "Про Національну поліцію України ".

Щодо посилання скаржника на те, що на даний час йому встановлено 3-ю групу інвалідності та інші її підстави - "Захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичної операції, забезпеч її проведення" для виплати одноразової грошової допомоги, а тому відповідно і мають застосовуватися норми законодавства, які регулюють виплату одноразової грошової допомоги особам і інвалідністю внаслідок війни, суд вважає необґрунтованим та таким, що не впливають на вирішення даної справи, оскільки з урахуванням вже вказаного вище, позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням інвалідності, яка за своєю суттю є одноразовою виплатою і відповідно чинне законодавство не дає підстав для повторного її отримання у зв`язку зі зміною групи інвалідності і (або) причини такої інвалідності.

Отже, з огляду на те, що позивач реалізував у 2019 році своє право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, суд приходить до висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII.

Доводи позивача про те, що відмова у виплаті йому, як інваліду 3-ї групи, одноразової грошової допомоги згідно з частиною 7 статті 13 Закону України № 3551 у розмірі 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб - є протиправною та такою що суперечить вимогам Конституції України та іншим нормативно-правовим актам і безпосередньо сталій практиці Європейського суду з прав людини, суд вважає необґрунтованими з урахуванням наведеного вище та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

Крім цього, відповідно п. 6 Порядку № 335, якщо протягом двох років особам, зазначеним в абзацах другому - п`ятому пункту 2 цього Порядку, після первинного встановлення інвалідності при повторному огляді встановлено вищу групу інвалідності згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Суд зауважує, що відповідно вказаного пункту Порядку єдиною умовою для отримання ОГД в більшому розмірі є зміна групи інвалідності в бік зменшення, проте в контексті даної справи встановлена первинно група інвалідності змінена не була.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що правомірності дій відповідача 1 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи, згідно з частиною 7 статті 13 Закону України № 3551 у розмірі 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, а тому позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись вищевикладеним суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Міністерства у справах ветеранів (пров. Музейний, б. 12, м. Київ, ), Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі або інвалідності волонтера і деяких інших осіб, відповідно до ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Міністерства у справах ветеранів (пров. Музейний, б. 12, м. Київ, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Стойка