Справа № 160/16662/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 січня 2021 року Справа №160/16662/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" про відвід судді Сліпець Н.Є. у адміністративній справі №160/16662/20 за позовом Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до Дніпровської міської ради про визнання протиправними та нечинними рішень, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2020 року Громадська організація "Платформа Громадський Контроль" звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровської міської ради, в якому, просить:

- визнати протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 25.03.2020 року №1/55 "Про порядок денний п`ятдесят п`ятої сесії міської ради VII скликання";

- визнати протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 25.03.2020 року №2/55 "Про внесення змін до Регламенту Дніпровської міської ради VII скликання".

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.01.2021 року о 10:30 год.

11.01.2021 року до суду від Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" надійшла заява про відвід судді.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням судді Сліпець Н.Є. у іншій справі за позовом Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" було відмовлено в повному обсязі. За таких обставин, на переконання Громадської організації, суддя Сліпець Н.Є. не може розглядати дану справу, оскільки у позивача виникають істотні сумніви у безсторонності судді Сліпець Н.Є. по відношенню до нього та його справ. Подібний підхід щодо важливості розгляду справи судом, якому довіряють сторони, відстоювала і сама суддя Сліпець Н.Є. у своїх ухвалах про самовідвід у інших справах. Крім того, недовіру судді Сліпець Н.Є. було публічно виражено головою правління Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" на своїй сторінці у соціальній мережі Фейсбук, що також може негативно вплинути на об`єктивність та неупередженість судді Сліпець Н.Є. під час розгляду даної справи. Вказане викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності судді та є підставою для заявлення відводу.

Вирішуючи питання про відвід, суд, що розглядає дану справу, прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сліпець Н.Є.

В зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 40 КАС України ухвалою суду від 12.01.2021 року провадження у справі №160/16662/20 зупинено до вирішення питання про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сліпець Н.Є.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для вирішення питання про відвід судді Сліпець Н.Є. визначено головуючого суддю Неклеса О.М.

Згідно ч. 8 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі (ч. 11 ст. 40 КАС України).

За таких обставин, розгляд питання, заявленого до розгляду, суд здійснює в порядку письмового провадження без виклику сторін до судового засідання дотримуючи строки її розгляду впродовж двох робочих днів.

Так, за наслідками дослідження матеріалів справи та доводів заяви про відвід, суд дійшов висновку про те, що вказана заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 ст. 36 КАС України визначено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначені підстави для відводу (самовідводу) судді, при цьому також визначено порядок здійснення такого відводу (самовідводу).

Із системного аналізу підстав, які наведені у статтях 36, 39 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості. Водночас, такі обставини мають бути доведеними.

Як було встановлено судом, підставою для заявлення відводу судді Сліпець Н.Є. слугувало те, що рішенням судді Сліпець Н.Є. у іншій справі за позовом Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" було відмовлено в повному обсязі. За таких обставин, на переконання Громадської організації, суддя Сліпець Н.Є. не може розглядати дану справу, оскільки у позивача виникають істотні сумніви у безсторонності судді Сліпець Н.Є. по відношенню до нього та його справ. Крім того, недовіру судді Сліпець Н.Є. було публічно виражено головою правління Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" на своїй сторінці у соціальній мережі Фейсбук, що також може негативно вплинути на об`єктивність та неупередженість судді Сліпець Н.Є. під час розгляду даної справи.

Згідно з ст.ст. 126, 129 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до ч.4 ст.36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно, думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, незгода із рішенням суду у іншій справі за позовом Громадської організації "Платформа Громадський Контроль", яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог, не може бути підставою для відводу відповідно до чинного процесуального законодавства.

Так, у поданій заяві про відвід судді Сліпець Н.Є. заявник зазначає, мовою оригіналу «З вказаним рішенням позивач згоден та готує апеляційну скаргу (буде подано в межах строку на апеляційне оскарження - до 14.01.2021). На нашу думку суд першої інстанції (в особі судді Сліпець Н.Є.) порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Вищезазначене судове рішення судді Сліпець Н.Є. викликає сумнів у її неупередженості та об`єктивності, також у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді».

Отже з вищевикладеного вбачається, що позивач - Громадська організація "Платформа Громадський Контроль" буде оскаржувати рішення у справі №160/5925/20 в апеляційному порядку.

При цьому повноваженнями на встановлення фактів «порушення норм матеріального права, що на думку позивача призвело до неправильного вирішення справи, неповного з`ясування обставин, що мали значення для справи» наділений суд апеляційної інстанції.

Крім того, будь-яке публічне вислювлювання головою правління Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" на своїй сторінці у соціальній мережі Фейсбук стосовно судді Сліпець Н.Є. не може бути підставою для відводу відповідно до чинного процесуального законодавства.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Газета Україна-центр" проти України" від 15 липня 2010 року зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість.

Заявником не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність передбачених статтями 36 та/або 37 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для відводу судді.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст.6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно з ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Відповідно до Основних принципів незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року), незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її. При цьому, не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя.

Побудова громадянського суспільства, утвердження України на міжнародній арені як правової, соціальної, демократичної держави вимагає від усіх суб`єктів суспільних правовідносин чіткого, неухильного дотримання норм чинного законодавства України, приписів міжнародно-правових актів, ратифікованих Верховною Радою України, а не лише декларування принципів верховенства права, законності на паперових носіях шляхом прийняття певних законів уповноваженим на те органом.

Так, незалежність суддів є невід`ємною складовою статусу судді в цілому. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту; забороною суддям належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, займатися за сумісництвом певними видами діяльності; притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суддів і суду; суддівським самоврядуванням.

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено у Конвенції про захист прав людини та основних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус судців" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших.

Цей підхід також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно із якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність, що може бути перевірено різноманітними способами, суд провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. У цьому зв`язку Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення Європейського суду з прав людини від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86 та п. 106 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Олександр Волков проти України" від 27 травня 2014 року).

Викладені Громадською організацією "Платформа Громадський Контроль" про відвід судді Сліпець Н.Є. обставини, не можуть слугувати підставами для відведення судді як такі, що викликають сумнів у їх неупередженості, а доводи заявленого відводу не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки будь-які докази, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судду в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості при розгляді даної справи, матеріали справи не містять.

Таким чином, судом не встановлені підстави, передбачені ст.ст. 36, 37 КАС України, які б перешкоджали брати участь у розгляді даної справи чи свідчили б про неупередженість головуючого судді.

Інших підстав, передбачених ст.ст. 36, 37 КАС України для відводу головуючого судді по справі №160/16662/20 заявником не вказано.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що наведені обґрунтування заяви про відвід судді Сліпець Н.Є. по справі №160/16662/20 не знайшли свого правого підтвердження, у зв`язку із чим заява, що розглядається, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 40, 241, 242 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" про відвід судді Сліпець Н.Є. у адміністративній справі №160/16662/20 за позовом Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до Дніпровської міської ради про визнання протиправними та нечинними рішень, - відмовити.

Адміністративну справу передати для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя О.М. Неклеса