Справа № 240/465/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/465/20

категорія 108110000

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", про визнання бездіяльності незаконною та включення до переліку вкладників,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягає у незаконній відмові внесення його до реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування;

- зобов`язати відповідача внести ОСОБА_1 до реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплатити йому 267271, 93 грн гарантовану суму за 216.50 грам золота 959 проби.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.12.2013 між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір № 300937/38567/24-13 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі «Золотий», у відповідності до п. 1.1 якого банк відкрив йому депозитний рахунок № НОМЕР_1 у банківському металі "Золото", а позивач вніс на цей рахунок банківський метал загальною вагою 216, 50 грам або 6, 96 тройських унцій металу на строк з 16.12.2013 по 16.12.2015. На день підписання договору вартість металу становила 68023 грн 15 коп. Згідно договору, за час користування Банківським металом, що складає вклад, протягом встановленого строку, банк повинен нараховувати і виплачувати позивачу (клієнту) проценти у банківському металі за ставкою 2,75 % річних. Також у договорі банк зобов`язався проводити нарахування процентів та їх виплату, а також повернути позивачу за його вимогою вклад з депозитного рахунку після закінчення визначеного договором строку. Однак після спливу вказаного строку, банк не повернув позивачу вклад. Позивачу стало відомо про те, що Постановою правління НБУ від 17.12.2015 за № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та прийнято рішення про ліквідацію банка та про виплату коштів вкладникам даного банку. Позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вкладом. Листом від 03.02.2016 Фонд відмовив у внесенні позивача до реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, мотивуючи тим, що відповідно до приписів Закону Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах. Позивач вважає, що, бездіяльність відповідача у невнесенні його до реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування і, відповідно, у виплаті зазначеної суми є протиправною, оскільки на момент укладення ним договору з банком діяла редакція Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовував кошти за вкладами у банківських металах. Стверджує, що зміни, внесені до вищевказаного Закону не позбавляють його права на відшкодування коштів за вкладом у банківському металі Фондом.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Ухвалою суду задоволено клопотання позивача про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і призначено відкрите судове засідання у справі на 19.03.2020. Також цією ж ухвалою судом залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит".

Ухвалою суду заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із запереченнями проти розгляду справи № 240/465/20 за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

19.03.2020 справа знята з розгляду у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи, обґрунтованого запровадженням Кабінетом Міністрів України надзвичайної ситуації в Житомирській області. Наступне судове засідання призначено на 22.04.2020.

22.04.2020 справа знята з розгляду на підставі клопотання представника позивача та у зв`язку із поширенням на території Житомирської області і на інших регіонах України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вжиттям органами державної влади посилених обмежувальних заходів щодо упередження ситуації з можливим розповсюдженням коронавірусу в Україні. Судове засідання в справі призначено на 24 червня 2020 року.

24.06.2020 судове засідання відкладено до 15.07.2020 внаслідок задоволення клопотання представника позивача.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб направлено до суду відзив на позов, з проханням у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно із даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідачем наголошено на пріоритетності норм спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і зазначено, що порядок відшкодування Фондом гарантування коштів за вкладами встановлюється вказаним Законом та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення). Представником відповідача вказано, що відповідно до приписів ст.ст. 26, 27 та 48 вищевказаного Закону та Розділів III і IV Положення Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000 грн) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників. У переданому уповноваженою особою Переліку вкладників інформація про позивача відсутня, в зв`язку з чим дані про позивача не могли бути враховані при складанні та затвердженні Загального реєстру Фондом гарантування. У Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Законодавство не покладає обов`язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку вкладників. Оскільки позивача не було включено уповноваженою особою до Переліку вкладників, Фонд гарантування не мав правових підстав здійснюватися відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру та виплаті відшкодування. З огляду на це відповідач вважає, що вимога позивача щодо необхідності зобов`язання Фонду внести його до реєстру вкладників є хибною. Також відповідачем указано, що відповідно до пункту 10 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах. Таким чином, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах.

Представником третьої особи направлено до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. При цьому вказав, що відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, діючій станом на день прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації та дату прийняття рішення про ліквідацію Банку) Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах. З позивачем укладено договір саме у банківському металі (золоті), тому його правомірно не було включено до переліку вкладників, які мають право на виплату коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначено, що в даному випадку ч. 5 ст. 45 вказаного Закону встановлює спеціальний порядок повернення вкладів (депозитів) клієнтам банку. Позивач, у встановлений Законом строк, скористався своїм правом та звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних з кредиторською вимогою за вх. № 6346 від 28.12.2015, яку було акцептовано в повному обсязі на загальну суму 184 357,55 грн та включено до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит». У свою чергу виплата гарантованої суми позивачу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та отримання ним грошових коштів від Банку в порядку черговості призведе до неправомірного отримання грошей в подвійному розмірі вкладу.

Представник позивача прибув до суду та подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомленим належним чином.

Представник третьої особи до суду не прибув.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом без виходу до нарадчої кімнати, постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.12.2013 між ОСОБА_1 (Клієнт) та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (Банк) було укладено договір № 300937/38567/24-13 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі «Золотий».

У відповідності до п. 1.1 вказаного Договору, Банк відкрив Клієнту депозитний рахунок № НОМЕР_1 у банківському металі Золото, а Клієнт вніс на цей рахунок банківський метал загальною вагою 216, 50 грам або 6, 96 тройських унцій металу на строк з 16.12.2013 по 16.12.2015. Вартість залученого за цим Договором банківського металу становила 68023,15 грн.

Пунктом 1.2 Договору було передбачено, що за час користування Банківським металом, що складає Вклад, протягом встановленого строку, визначеного п. 1.1 цього Договору, Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти у банківському металі за ставкою 2, 75 % річних.

Відповідно до положень п. 2.3 Договору повернення Вкладу та виплата нарахованих на нього процентів Клієнту здійснюється Банком у день закінчення строку, визначеного п. 1.1 цього Договору. Якщо день повернення Вкладу та виплати процентів Клієнту припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення Вкладу та виплата процентів проводиться Банком на наступний перший робочий день. Банк повертає Клієнту Вклад у Банківському металі та виплачує нараховані на Вклад проценти шляхом перерахування Банківського металу (Вкладу) з депозитного рахунку на поточний рахунок Клієнта у банківському металі, відкритий у Банку.

Згідно із п. 3.1.3 Договору, Банк зобов`язався проводити нарахування процентів та їх виплату, згідно п.п. 2.1, 2.3 Договору і повернути Клієнту за його вимогою Вклад з депозитного рахунку після закінчення строку, визначеного п. 1.1 Договору, та в інших випадках згідно умов договору.

Після спливу визначеного у Договорі строку, банк не повернув позивачу його вклад.

Одночасно встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року за №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року за № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно із даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року за № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року за № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У січні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату гарантовану суму відшкодування за вкладом.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 03.02.2016 № 37-036-6483/16 повідомив позивачу, що відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти, зокрема, за вкладами у банківських металах. Одночасно роз`яснено, що йому необхідно було подати заяву про кредиторські вимоги у довільній формі з проханням включити до загального реєстру акцептованих вимог кредиторів. Вказано, що задоволення вимог кредиторів здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, в черговості, що передбачена ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач, вважаючи, що має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлює Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч. 1 ст. 4 Закону № 4452-VI).

Згідно із положеннями частини 2 статті 4 Закону № 4452-VI, на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції, зокрема: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

У частині першій статті 26 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом частини другої статті 26 Закону № 4452-VI вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами врегульовано статтею 27 Закону № 4452-VI. Положеннями цієї статті визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах.

Таким чином, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах, оскільки такий вид вкладу не є грошовим зобов`язанням, що обумовлює відсутність поширення гарантій Фонду в частинні відшкодування коштів за вкладом у банківському металі.

Як було зазначено вище, позивачем відповідно до договору № 300937/38567/24-13 від 16.12.2013 було внесено вклад саме у банківському металі - золото.

ОСОБА_1 , наполягаючи на своєму праві на включенні його до реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, посилається на те, що момент укладення ним договору з банком діяла редакція Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовував кошти за вкладами у банківських металах, а тому зміни, внесені до вищевказаного Закону не позбавляють його права на відшкодування коштів за вкладом у банківському металі Фондом.

Суд вважає, що наведені доводи позивача є безпідставними, зважаючи на таке.

Предметом розгляду в даній справі є спір, який виник між сторонами щодо відмови Фонду у включенні позивача до реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунками коштів Фонду у межах гарантованої державної суми та права на виплату такого відшкодування.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не є стороною в справі. При цьому суд зауважує, що у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року за №612 та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року за № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» розпочато відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 р. № 898 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 р. № 230.

У свою чергу, Закон України від 04.07.2014 N 1586-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», яким розширено перелік вкладів (коштів), які не відшкодовуються Фондом, (частину четверту статті 26 Закону № 4452-VI доповнено пунктом 10), набув чинності 11.07.2015.

Конституційний Суд у рішенні від 9 лютого 1999 № 1-рп/99 вказав про те, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, у розумінні спірних правовідносин, при вирішенні питання права, застосуванню підлягають норми, які діяли на час виникнення підстав, з якими закон пов`язує виникнення права на отримання гарантованого відшкодування вкладу та формування відповідного переліку вкладників.

Слід вказати, що право на отримання гарантованого відшкодування вкладу не виникає при укладенні договору вкладу, внесенні до нього змін, розміщення вкладу чи нарахування процентів. Таке право пов`язане виключно із ліквідацією банку, наслідком чого є формування відповідного переліку вкладників, які мають право на відповідне відшкодування.

Отже, до спірних правовідносин має застосовуватися Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI, в редакції, що діяла на момент їх виникнення та існування. Необхідності застосування до спірних правовідносин редакції Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка діяла на час укладання між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договору № 300937/38567/24-13 від 16.12.2013, на думку суду, не має.

Суд враховує, що як час прийняття рішення про ліквідацію банку (грудень 2015 року), так і на час звернення позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату йому гарантовану суму відшкодування за вкладом (лютий 2016 року) було внесено зміни у редакцію частини четвертої статті 26 Закону № 4452-VI та доповнено її пунктом 10, що унеможливлює відшкодування Фондом коштів за вкладами у банківських металах.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах у спірних правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року (справа №826/4469/15), від 29 липня 2020 року (справа № 826/6408/16), від 03 вересня 2020 року (справа №826/27043/15).

Суд зауважує, що Законом № 4452-VI передбачено інший порядок повернення вкладів у банківських металах. Статтею 27 цього ж Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а статтею 52 Закону № 4452-VI визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

У контексті наведеного слід вказати, що із матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом та звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з кредиторською вимогою за вих. № 6346 від 28.12.2005, яку було акцептовано в повному обсязі на загальну суму 184 357, 55 грн та включено до 7 черги акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Таким чином, право позивача на отримання вкладу у банківських металах реалізується в порядку черговості, яка визначена ст. 52 Закону № 4452-VI.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262, 292-293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053; ), третя особа - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, ) про визнання бездіяльності незаконною та включення до переліку вкладників відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко