Справа № 160/15841/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення обґрунтованості позову, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -
27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому позивач просить суд:
- встановити обґрунтованість позову і визнати оскаржувані дії державного виконавця Самчук Анастасії Вікторівни - представника Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного МУ Міністерства юстиції місто Дніпро неправомірними, зобов`язати державного виконавця усунути виявлені порушення, зняти арешт з банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої на ім`я ОСОБА_1 в Акціонерному Товаристві «Райффайзен Банк Аваль».
Позовна заява обґрунтована тим, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом було винесено судове рішення, яким з позивача на користь Національної академії сухопут них війск ім. Гетьмана Петра Сагайдачного стягнуто борг у сумі 288 570,06 грн, справа № 160/2514/19. Зауважено, що Рішення суду позивач не отримував, про винесене рішення довідався тільки у Державній виконавчій службі. Позивачем вказано, що 13 жовтня 2020 він звернувся до АТ« Райффайзен Банк Аваль» з питання зняття коштів з його зарплатної картки № НОМЕР_1 , на яку перераховуються кошти з його місця роботи ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», проте скористатися карткою він не зміг, оскільки вона була заблокована. Працівники Банку повідомили позивача (за допомогу СМС) про те, що картка була заблокована і на неї накладено арешт державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного МУ Міністерства Юстиції м. Дніпро.
29.10.2020 року позивач отримав постанову Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного МУ Міністерства Юстиції м. Дніпро від 23.10.2020 року, винесену державним виконавцем Самчук А.В. про арешт коштів боржника.
Позивач вважає дії державного виконавця незаконними при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки діюче законодавство не передбачає накладення арешту на заробітну картку боржника, яка відкрита у банківській установі, тому що дана картка має спеціальний режим користування, з неї відраховуються внески на соціальне страхування та пенсійне забезпечення.
Зауважено, що накладення арешту на цю картку повністю позбавило позивача джерела засобів існування, що також суперечить вимогам ст. 24 Закону України «Про оплату праці».
Окрім цього, позивачем звернуто увагу на те, що державний виконавець повинна була направити виконавчий лист за місцем роботи позивача для стягнення 20% заробітної плати з метою погашення заборгованості за судовим рішенням згідно вимог ст. 128 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
14.12.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вказав, що накладення арешту пов`язано з виконанням виконавчого листа №160/2514/19 від 14 серпня 2020 року, який видано Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного боргу у розмірі 288 570,06 грн.
Зазначив, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.
Відповідач зауважив, що постанова про арешт коштів боржника від 23.10.2020 року, на яку посилається в адміністративному позові позивач, в матеріалах ВП №63080875 відсутня. Крім того, позивач в адміністративному позові просить «зобов`язати державного виконавця зняти арешт з банківської картки № НОМЕР_1 », арешт на яку відповідно до постанови від 22.09.2020 року про арешт коштів боржника в рамках ВП №63080875 не накладався.
Вказав, що до відповідача повідомлення про те, що кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом не надходило.
Також звернув увагу, що сума звернення стягнення за ВП№63080875 перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, тому винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату позивача суперечить нормам ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, відповідач вважає, що позивачем не надано докази, що є підставою встановлення обґрунтованості позову та визнання дій державного виконавця неправомірними.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у Криворізькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження №63080875 з виконання виконавчого листа №160/2514/19 від 14 серпня 2020 року, який видано Дніпропетровським адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного боргу у розмірі 288 570,06 грн.
22.09.2020 року в рамках вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем відповідача було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та які належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження - 317 596,06 грн.
АТ «Райффайзен банк Аваль» у відповідь на вказану постанову своїм листом вих.№81-15-8/130768-БТ від 29.09.2020 року повідомив відповідача, що постанова від 22.09.2020 року ВП №63080875 прийнята до виконання, арешт накладено на кошти боржника в межах суми 317 596,06 грн. на п/р № НОМЕР_2 , п/р № НОМЕР_3 .
З матеріалів справи встановлено, що 13.10.2020 року позивач звернувся до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) з заявою, в якій просив відкрити його рахунки на заробітню плату та стягнути з неї 20%, оскільки «позивача не можуть лишити без коштів на існування, оскільки він є єдиним годувальником сім`ї».
Також, 15.10.2020 року позивач звернувся з заявою до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій просив зняти арешт з його заробітної плати, та стягнути з неї 20% його заробітної плати на погашення заборгованості на користь Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного.
Крім того, з посиланням на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач в листі від 23.10.2020 року зазначив, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника та інше. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо не зняття арешту з карткового рахунку, відкритої на ім`я ОСОБА_1 в Акціонерному Товаристві «Райффайзен Банк Аваль», позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Статтею 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
За змістом частин першої та другої статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Водночас згідно з абзацом другим частини другої статті 48 Закону №1404-VIII, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно з пунктом 10.11 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем, слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, органу доходів і зборів, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, орган доходів і зборів.
Згідно з частиною четвертою статті 59 згаданого Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Як вже зазначалось вище, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята вказаної статті).
Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначений статтями 68-70 Закону №1404-VIII.
Так, статтею 68 Закону №1404-VIII визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження», підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Згідно із частиною другою статті 70 Закону №1404-VIII, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
З системного аналізу наведених норм, вбачається, що чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з заробітної плати в рамках виконавчого провадження шляхом надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника.
За такого правового регулювання суд дійшов висновку, що при реалізації такого заходу примусового виконання рішення як звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, накладення арешту на кошти боржника не є імперативним обов`язком виконавця.
Відповідно до статті 73 Закону №1404-VIII, стягнення не може бути звернено на такі виплати: вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; допомогу при усиновленні дитини; допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомогу на дітей одиноким матерям; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; допомогу на лікування; допомогу на поховання; щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання. Стягнення не здійснюється також із сум: неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».
Частиною 1 ст. 115, ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України (із змінами та доповненнями, далі - КЗпПУ), ч. 3 ст. 15, ст. 22, ч.ч. 1, 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Проаналізувавши наведені вище норми права, суд приходить до висновку, що зобов`язання із сплати заробітної плати мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, а тому кошти, цільовим призначенням яких є оплата праці, мають спеціальний (особливий) правовий статус і звернення стягнення на них має відбуватись в рамках особливої правової процедури, в порядку і в розмірах, визначених законом.
Також, суд зазначає, що відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404-VIII, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду від 17.01.2020 року по справі №340/1018/19.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови від 22.09.2020 накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_4 , відкритий 14.08.2020 року на ім`я позивача в АТ «Райффайзен банк Аваль», на який зараховується заробітна плата позивача.
Історією по картковому рахунку № НОМЕР_4 з 01.08.2020 по 25.11.2020 року від 25.11.2020 року, долученої до матеріалів справи, також підтверджується факт арешту рахунку № НОМЕР_4 .
Таким чином, вказаний рахунок має статус рахунку із спеціальним режимом використання, або є спеціальним або іншим рахунком, звернення стягнення на який заборонено законом.
Наведений висновок узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 по справі №340/1018/19.
За викладених обставин, накладення арешту на рахунок № НОМЕР_4 , що відкритий в АТ «Райффайзен банк Аваль» та призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та її своєчасне отримання, що призводить до порушення конституційних прав позивача.
Суд звертає увагу, що позивач у своїх заявах від 13.10.2020 року та від 15.10.2020 року просив державного виконавця про зняття арешту з його рахунків на заробітну плату, що відповідачем не заперечувалося та підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Проте останнім вказана інформація була проігнорована, у зв`язку з чим допущено протиправну бездіяльність, оскільки норми спеціального Закону 1404-VIII містять пряму заборону щодо накладення арешту на кошти на рахунках платників, з яких здійснюється виплати заробітної плати працівникам підприємства та сплати інших обов`язкових платежів, податків та зборів.
При цьому, відповідачем не доведено, що не накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_4 , який використовується для виплати заробітної плати, призведе до неможливості реального виконання рішення.
Суд не приймає до уваги посилання відподача на те, що до нього від банку повідомлення про те, що кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, не надходило, оскільки це не свідчить про правомірність постанови від 22.09.2020 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_4 , відкритому в АТ "Райфайзен Банк Аваль" для виплати заробітної плати на ім`я позивача, адже такий арешт порушує право позивача на отримання винагороди за працю, що суперечить наведеним вище приписам статті 43 Конституції України.
За таких обставин, враховуючи положення статті 245 КАС України, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позову та визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у не знятті арешту із зарплатного карткового рахунку № НОМЕР_4 , відкритого на ім`я позивача в АТ «Райффайзен банк Аваль», скасувати постанову державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 22.09.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №63080875 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_5 ), відкритому в АТ "Райфайзен Банк Аваль" для виплати заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача зняти арешт з зарплатного карткового рахунку фізичної особи № НОМЕР_4 , відкритого в АТ «Райффайзен банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. належить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення обґрунтованості позову, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), яка полягає у не знятті арешту із зарплатного карткового рахунку № НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен банк Аваль».
Скасувати постанову державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 22.09.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №63080875 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_5 ), відкритому в АТ "Райфайзен Банк Аваль" для виплати заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 .
Зобов`язати Криворізький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зняти арешт з зарплатного карткового рахунку фізичної особи № НОМЕР_4 , відкритого в АТ «Райффайзен банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 (і.д.н. НОМЕР_6 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядку, визначеному ст.272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядку, встановленому ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

11.01.2021

Рішення не набрало законної сили 11 січня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник