Справа № 640/9713/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9713/19 Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

представника позивача Духницького А.М.,

представника відповідача Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року (повний текст складено 30.06.2020, суддя Добрівська Н.А.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нік" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нік" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві, в якій просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0101 від 14.05.2019 форма «П», №0101 від 14.05.2019 форма «В4», №0101 від 14.05.2019 форма «Р», № від 14.05.2019 форма «Ш», № від 14.05.2019 форма «Ш».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.05.2019 №0101, №0101, №0101, №, №; стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м.Києві подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.06.2020 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що контрагентом позивача - ТОВ "КРИСТАЛ ЛЮКС ЛТД" подано до органів ДФС звіт суб`єкта малого підприємництва (№ від 25.02.2018 за 2017 рік), у якому відсутня інформація щодо наявності основних фондів та виробничих потужностей, крім того ТОВ "КРИСТАЛ ЛЮКС ЛТД" не є виробником товару; з квітня 2018 року підприємство не звітує до органів ДФС; за даними ІС «Податковий блок» ТОВ "КРИСТАЛ ЛЮКС ЛТД" за весь період своєї діяльності не здійснювало імпорту товарів; згідно даних ЄРПН, по ланцюгу постачання ідентифікованого товару встановлено, що ТОВ "КРИСТАЛ ЛЮКС ЛТД" декларувало придбання товарів за номенклатурою «Газові електростанції типу GENERAC 7078», однак за даними ІС «Податковий блок» ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ КОМБІПАІ "АВК" за весь період своєї діяльності не здійснювало імпорту товарів.

Апелянт вказує, що по взаєморозрахункам з ТОВ "ТОККАТА ТРЕЙД ЛТД" (попередня назва ТОВ "САЙБЕР БРІДЖ"): ТОВ "ТОККАТА ТРЕЙД ЛТД" подано до органів ДФС звіт суб`єкта малого підприємництва (№ від 31.01.2018 за 2017 рік), у якому відсутня інформація щодо наявності основних фондів та виробничих потужностей; ТОВ "ТОККАТА ТРЕЙД ЛТД" не є виробником газових електростанцій однофазних GENERAC 6520 5.6 кВА 50 Гц; з липня 201 8 року підприємство не звітує до органів ДФС. Згідно до ІС «Податковий блок», ТОВ "ТОККАТА ТРЕЙД ЛТД" у 2017 році здійснювало імпорт товарів а саме: мішки пакувальні із синтетичних текстильних матеріалів, з стрічок з поліпропілену, прилади для вимірювання (контролю) за тиском рідин, не електронні з металевою мембраною, манометри, фломастери з наконечниками для писання, вироби кухонні з чорних металів, з нержавіючої сталі в асортименті, тощо. Газові електростанції однофазні GENERAC 6520 5,6 кВА 50 Гц у кількості 5 одиниць, газові електростанції типу GENERAC 7078 20 кВА 50ГЦ у кількості 7 одиниць з моменту реєстрації ТОВ " ТОККАТА ТРЕЙД ЛТД" по дату акта імпортовано не було.

Крім того, апелянт наголошує, щодо взаєморозрахунків позивача з ТОВ "ОРІЄНТ ТРЕЙ": згідно до ІС «Податковий блок» податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку з моменту реєстрації по дату написання акта до органів ДФС не подано, що свідчить про відсутність штатної чисельності працівників на підприємстві, в зв`язку з чим ТОВ "ОРІЄНТ ТРЕЙ" в адресу ТОВ «НІК» не мало можливості надавати послуги; відсутня інформація щодо наявності основних фондів та виробничих потужностей на ТОВ "ОРІЄНТ ТРЕЙ", що унеможливлює надання вищезазначених послуг; з січня 2018 року підприємство не звітує до органів ДФС; відповідно до ІС «Суб`єкти фіктивного підприємництва» підсистеми «Реєстр облікових карток суб`єктів фіктивного підприємництва» наявна наявна картка суб`єкта фіктивного підприємництва №147/17-00-21-02 від 05.03.2018, в якій зазначено скоєння злочину передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України.

Також, в апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про заміну первісного відповідача - ГУ ДФС у м. Києві на належного - ГУ ДПС у м. Києві, розглянувши яке, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на те, що у судовому засіданні 20.05.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України вже було замінено первинного відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві на його процесуального правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.

07.12.2020 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому товариство з обмеженою відповідальністю "Нік" просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року - без змін.

Також, 12.01.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, зокрема, щодо взаємовідносин з контрагентами, в тому числі, ТОВ «Ораєнт Трей» стосовно виконання робіт в інтересах підприємства.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, додаткові пояснення до відзиву, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НіК» з питань податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2018, валютного з 01.01.2017 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2017 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт №231/26-15-14-01-01/31305795 від 11.04.2019 (т.1 а.с.15-45).

Відповідно до висновків контролюючого органу, закріплених в акті, в ході перевірки було встановлено порушення ТОВ «НіК» наступних норм податкового законодавства:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 3 П (С)БО 1, пункту 5 П(с)БО №15, пункту 6 П(С)БО №16, зареєстрованого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, пункту 1 статті 9 Закону України №996-XIV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, пункту 3 Розділу III Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336/22868, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за три квартали 2018 року на загальну суму 1 741 143,00 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання і сумою податкового кредиту в період, що перевірявся на загальну суму 16 434,00 грн;

Такі висновки контролюючим органом мотивовано безпідставністю формування ТОВ «НіК» валових витрат та податкового кредиту за результатом господарських операцій з ТОВ «Кристал Люкс ЛТД», ТОВ «Сайбер-Брідж» та ТОВ «Орієнт Трей», оскільки реальність вчинення господарських операцій відсутня, а наслідком для податкового обліку не є фактичний рух активів, а лише задекларований на папері, таким чином, у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Зазначений висновок контролюючим органом зроблено з огляду на те, що під час проведення перевірки було проаналізовано надані на перевірку первинні документи, дані бухгалтерського обліку по відображенню операцій ТОВ «НіК» з вказаними контрагентами, дані податкової та фінансової звітності та податкову інформацію по вказаним контрагентам, отриману з баз ДФС, ЄРПН та Єдиного державного реєстру судових рішень та встановлено: відсутність достатнього обсягу трудових ресурсів у вказаних контрагентів для здійснення відповідних фінансово-господарських операцій; не підтвердження фактів придбання зазначеними контрагентами товарів, які в подальшому було реалізовано ТОВ «НіК»; наявність кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статті 191 та статті 205 Кримінального кодексу України по ТОВ «Кристал Люкс ЛТД», ТОВ «Сайбер-Брідж», ТОВ «Орієнт Трей»; встановлені дані і факти доводять неможливість здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами.

Також в акті зафіксовані висновки контролюючого органу про порушення ТОВ «НіК» таких положень податкового законодавства:

- пункту 54.3 статті 54, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України позивачем несвоєчасно сплачено грошові зобов`язання, визначені контролюючим органом по податку на прибуток приватних підприємств на суму 26 878,00 грн з простроченням понад 30 календарних днів на суму 26 878,00 грн;

- пункту 54.3 статті 54, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України позивачем несвоєчасно сплачено визначені грошові зобов`язання визначені контролюючим органом по податку на додану вартість на суму понад 30 календарних днів на суму 82 619,00 грн.

Так, за висновком ГУ ДФС у м. Києві позивачем несвоєчасно сплачено визначені контролюючим органом грошові зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств з простроченням понад 30 календарних днів на суму 26 878,00 грн та несвоєчасно сплачено визначені контролюючим органом грошові зобов`язання по податку на додану вартість понад 30 календарних днів на суму 82 619,00 грн.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки, позивач надав свої заперечення (т.1 а.с.57-60).

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки (т.1 а.с.61-68), ГУ ДФС у м. Києві висновки акта перевірки виклала в новій редакції:

«Перевіркою встановлено порушення:

1. п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за три квартали 2018 року на загальну суму 1741143,00 грн.

2. п.44.1 ст.44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в період, що перевірявся на загальну суму 16434,00 грн, в тому числі по періодам:

- вересень 2018 року на суму 16434 гривень та занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 287035,0 грн, в тому числі по періодам:

- серпень 2017 року на суму 58082 гривень;

- жовтень 2017 року на суму 95205 гривень;

- січень 2018 року на суму 133748 гривень.

3. п.54.3 ст.54, п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), ТОВ «НІК несвоєчасно сплачено визначені грошові зобов`язання визначені контролюючим органом по податку на додану вартість приватних підприємств на суму 26878 грн з простроченням понад 30 календарних днів на суму 82619,00 грн.

4. п.54.3 ст.54, п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI ( зі змінами та доповненнями), ТОВ «НІК» несвоєчасно було сплачено визначені грошові зобов`язання контролюючим органом по податку на прибуток приватних підприємств понад 30 календарних днів на суму 82619 грн;

5. пп.16.1.6 п.16.1 ст.16, п.46.1 ст.46, пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України позивачем не подано звіти про суми податкових пільг за ф.1-ПП за 1 квартал 2017, три квартали 2017 та 2017 рік».

14.05.2019 відповідачем перевірки винесені податкові повідомлення-рішення:

- № форма «Ш», яким на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 157, 311 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 26 878,00 грн до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 20% у сумі 5 375,60 грн за платежем податок на додану вартість (т.1 а.с.71);

- №0101 форма «П», яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартала 2018 року у розмірі 1 741 143,00 грн (т.1 а.с.72);

- № форма «Ш», яким на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 141, 161, 274 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 82 619,00 грн позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 16 523,18 грн за платежем податок на прибуток приватних підприємств (т.1 а.с.73);

- №0101 форма «В4», яким позивачу зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 16 434,00 грн (т.1 а.с.74);

- №0101 форма «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 287035 та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 143 518,00 грн, всього на суму - 430553,00 грн (т.1 а.с.75).

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, товариство з обмеженою відповідальністю "Нік" звернулося до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем суми від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток та суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в періоді, що перевірявся, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин, а також, відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України станом на дату прийняття спірних податкових повідомлень-рішень № та № (14.05.2019), податкові зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях в силу закону вважалися неузгодженими та, відповідно, не набули статусу податкового боргу, а отже, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування штрафних (фінансових) санкцій за затримку сплати визначених ними зобов`язань.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктами 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Як встановлено положеннями пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

У відповідності зі статтею 198 ПК України:

- право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (пункт 198.1);

- датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2);

- податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3);

- не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 ПК України, згідно з положеннями якої:

- сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1);

- при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для віднесення відповідних сум до складу ПДВ. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №813/6835/14, постанові від 10 квітня 2020 року у справі №826/24764/15.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що між позивачем (Покупець) та ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» (Постачальник), ТОВ «Сайбер-Брідж» (Постачальник), було укладено однотипні договори поставки №300230 від 24.07.2017 (т.1 а.с.119-121), №40 від 20.07.2017 (т.1 а.с.135-137).

Відповідно п.2.1 Договорів поставки, постачальник зобов`язується передати у встановлений строк у власність покупця на умовах визначених цим Договором, Специфікаціями до нього товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і оплатити його на умовах визначених цими договорами.

Згідно п.4.1 Договору, поставка та передача товару здійснюється на умовах EXW - в редакції Інкотермс, 2000 (Франко-завод: м. Київ, вул. Полярна, 19, офіс 5) або конкретна адреса поставки вказується сторонами у відповідній Специфікації (додатку) до Договору. Постачальник зобов`язаний засобами факсимільного зв`язку повідомити покупця про готовність товару до передачі покупцю не пізніше, ніж за 2 робочі дні. Для отримання товару представник покупця надає постачальнику довіреність на отримання товару.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в безготівковій формі (п.5.2 Договору).

Крім того, між ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Роксленд» укладено договір відступлення права вимоги від 20.12.2017 (т.1 а.с.129-132), згідно якого первісний кредитор (ТОВ «Кристал Люкс ЛТД») відступає, а новий кредитор (ТОВ «Роксленд») набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності з умовами Договору поставки №300230 від 24.07.2017, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «НіК».

Відповідно п.1.2 Договору, за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в п.2.1 цього Договору.

На підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами надано первинні документами, а саме:

- по Договору поставки №300230 від 24.07.2017: специфікацію №1 (т.1 а.с.121), рахунок фактуру (т.1 а.с.122), видаткові накладні (т.1 а.с.123-124), податкові накладні з квитанціями (т.1 а.с.125-128), договір відступлення права вимоги від 20.12.2017 (т.1 а.с.129-132), виписка з банківських рахунків (т.1 а.с.133-134);

- по Договору поставки №40 від 20.07.2017: специфікацію №1 (т.1 а.с.137), видаткова накладна (т.1 а.с.139), повернення постачальнику (т.1 а.с.140), податкова накладна (т.1 а.с.141), витяг з Єдиного реєстру податкових накладних (т.1 а.с.142), розрахунок коригувань кількісних і вартісних показників (т.1 а.с.143), виписка банківських рахунків (т.1 а.с.145).

Товар, в подальшому, було реалізовано іншим контрагентам.

Також, між позивачем та ТОВ «Орієнт Трей» було укладено договір підряду №300243 від 02.10.2017 (т.1 а.с.152-155), згідно якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, підрядник, який має спеціальний дозвіл (ліцензію) зобов`язується своїми силами і засобами, за завданням замовника і за його рахунок, виконати роботи зі впровадження системи дистанційного автоматизованого збору інформації з розрахункових лічильників споживачів с. Довжик Житомирського району, а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та сплатити за них на умовах цього Договору.

Відповідно п.2.3 договору, розрахунок за цим договором замовник здійснює на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання виконаних підрядником робіт впродовж 90-та календарних днів з моменту підписання даного акту.

На підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами надано первинні документами, а саме: акт №1 приймання виконаних будівельних робіт (т.1 а.с.156-157), договірна ціна (т.1 а.с.158), локальний кошторис на пусконалагоджувальні роботи (т.1 а.с.159), довідка про вартість виконаних будівельних робіт (т.1 а.с.160), податкова накладна (т.1 а.с.161), витяг з Єдиного реєстру податкових накладних (т.1 а.с.162).

Також, позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій надано первинні документами, а саме: договір оренди автомобіля №0106 (т.1 а.с.179-182), акт прийому-передачі автомобіля (т. 1 а.с.183), видаткові накладні (том 1 а.с.184,187, 190, 194, 198, 201, 205, 209, 221, 216), податкові накладні (т.1 стр.185, 188, 192, 196, 199, 203, 207, 210, 214, 217), довіреності (т.1 а.с.191, 195, 202, 206, 213), договір №611-І на виконання комплексу робіт з впровадження системи дистанційного автоматизованого збору інформації з розрахункових лічильників споживачів по фідеру «Х/б фабрика» м. Коростишів та с. Довжик Житомирського району (т.1 а.с.219-225), договірна ціна (т.1 а.с.226, 229), локальний кошторис (том1стр.227-228, 230, 231), специфікація до договору №611-І (т.1 а.с.232-233), довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (т.1 а.с.238), акт приймання виконаних будівельних робіт (т.1 а.с.236-237, 239-240), витяг з Єдиного реєстру податкових накладних (т.1 стр.162).

Крім того, позивачем надано копії: ліцензії Державної архітектурно-будівельної інспекції України з переліком робіт; кваліфікаційні сертифікати відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури; штатний розпис на 16.05.2017, договір оренди №3005/4, акти прийому передачі об`єкту в оренду, додаткові угоди до договору оренди, договір оренди (найму) №56, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (т.1 а.с.87-118).

Щодо посидання контролюючого органу на відомості про відсутність у контрагентів позивача умов необхідних для ведення відповідної господарської діяльності з обсягом товару у відповідні строки, зокрема, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, як на підставу для відмови в позові, відхиляється судом, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів. Відсутність у контрагентів добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Відповідно до принципу офіційності контролюючий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення. У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документами, та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача. Остання обставина підтверджується наданими платіжними дорученнями, оборотно-садовою відомістю.

Крім того, наявність або відсутність окремих документів або ж помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Норми податкового законодавства не визначають місцезнаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача).

Щодо посилання відповідача на інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах ДФС, як на доказ нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Орієнт Трей», ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Сайбер-Брідж», колегія суддів зазначає, що такі докази не можуть бути взяті до уваги, оскільки жодним чином не підтверджують наведені в Акті обставини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відповідача носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2019 року у справі №820/7831/15.

Разом з цим, доказів щодо проведення будь-якої перевірки ТОВ «Орієнт Трей», ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Сайбер-Брідж» (зустрічної звірки, виїзної перевірки, тощо), які б підтверджували належним чином доводи суб`єкта владних повноважень, контролюючим органом не надано.

Щодо доводів відповідача про нереальність спірних господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Сайбер-Брідж» з огляду на те, що позивачем не надано товарно-транспортних накладних, які підтверджують транспортування товару, колегія суддів зазначає, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не є беззаперечним доказом безтоварності господарських операцій відсутність документів на транспортування товару, адже товарно-транспортна накладна/подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, натомість, останні призначені саме для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Тобто, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що позивачем надано всі належні та достатні докази на підтвердження факту здійснення реальних господарських операцій з ТОВ «Орієнт Трей», ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Сайбер-Брідж».

Щодо доводів відповідача про те, що ним отримано інформацію щодо наявності кримінального провадження № 0000026 від 12.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України; кримінального провадження за №0001580 від 25.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 28, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України; матеріали досудового розслідування: внесені 28.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000023, за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, колегія суддів зазначає, що ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не було надано рішення суду відносно позивача чи його контрагентів: ТОВ «Орієнт Трей», ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Сайбер-Брідж», яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 Господарського кодексу України («Фіктивна діяльність суб`єкта господарювання»), вироку суду за ст. 205 Кримінального кодексу України («Фіктивне підприємництво»), рішення, прийнятого в порядку ст. 234 Цивільного кодексу України (щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином), а відтак, такі доводи колегія суддів не враховує як докази нереальності операцій між позивачем та вказаними контрагентами.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2018 року по справі № 826/18952/14 зазначив, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні, або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Таким чином, за результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів колегія суддів приходить висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю "Нік" та ТОВ «Орієнт Трей», ТОВ «Кристал Люкс ЛТД» та ТОВ «Сайбер-Брідж», такі господарські операції були належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача, в той же час, податковий орган не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договорів), на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентами не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

У той же час, колегія суддів зазначає, що, окрім зазначеної в Акті перевірки інформації контролюючим органом всупереч вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вищенаведеними первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання податкових повідомлень-рішень від 14.05.2019 №0101; №0101; №0101 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 14.05.2019 № та №, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пунктів 54.1, 54.3 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, встановлених підпунктами 54.3.1-54.3.6.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (пункт 56.1 статті 56 цього Кодексу).

За змістом положень пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Згідно із пунктом 56.15 статті 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином права та обов`язки платника податків щодо сплати податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, виникають лише після закінчення процедури адміністративного та судового оскарження рішення контролюючого органу про нарахування такого грошового зобов`язання та його узгодження.

При цьому податкове законодавство не містить заборони на декларування від`ємного значення та включення в повному обсязі такого від`ємного значення до податкового кредиту в наступному податковому періоді з підстав неврахування висновків податкового органу, які не набули статусу обов`язкових до закінчення процедури оскарження рішення контролюючого органу, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція вже висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 20.18.2018 по справі №808/1277/16 та від 03.05.2018 по справі №808/1278/16.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно матеріалів справи, податковим повідомленням-рішенням від 14.05.2019 № нараховані згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з податку на додану вартість по податковим повідомленням-рішенням від 13.04.2017 № у сумі 1494,00 грн за затримку на 311 календарних днів та у сумі 25384,00 грн за затримку на 157 календарних днів.

Також, податковим повідомленням-рішенням від 14.05.2019 № нараховані згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств по податкового повідомлення-рішення від 13.04.2017 № у сумі 310,00 грн за затримку на 274 календарних днів, у сумі 2400,00 грн за затримку на 161 календарний день та у сумі 79909,00 грн за затримку на 141 календарних днів.

Колегією суддів встановлено, що за результатами перевірки 14.03.2017 відповідачем складено Акт, на підставі висновків якого відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 13.04.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 5633258,00 грн (за основним платежем 3755505,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 1877753,00 грн), та від 13.04.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 4055945,00 грн.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2017 у справі №826/7786/17 позов ТОВ «НІК» задоволено в повному обсязі, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 13.04.2017 № та №.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач мав право на формування витрат та податкового кредиту з огляду на реальність здійснення господарських операцій проведених з ТОВ «ПТК «Материк», первинні документи оформленні належним чином (відповідачем не було надано доказів підробки документів або їх фіктивності), договори, укладені позивачем з контрагентом в судовому порядку не визнано недійсними, а у вироку Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2016 у справі №757/52834/16-к, на який контролюючий орган посилається як на підставу відсутності реальних правових наслідків господарських операцій, оцінка господарських операцій ТОВ «ПТК «Материк» не надавалась, в тому числі і з позивачем, а лише встановлено факт реєстрації ТОВ «ПТК «Материк».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 16.10.2018, рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ТОВ «НІК» відмовлено з підстав наявності вироку щодо фіктивного підприємництва відносно посадової особи контрагента позивача - ТОВ «ПТК «Материк», оскільки первинні документи підписані такою особою не можуть вважатись такими, що доводять реальність господарських операцій, що в свою чергу підтверджує доводи контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій та правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2019 у справі справа №640/18944/18 позов ТОВ «НІК» задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ДФС у місті Києві щодо проведення перевірки ТОВ «НІК», результати якої оформлені актом від 14.03.2017; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 13.04.2017 № та №; у задоволенні вимог про скасування наказу від 13.02.2017 №1008 про проведення перевірки - відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визнаючи протиправними дії ГУ ДФС у місті Києві щодо проведення перевірки Товариства, суд першої інстанції встановив, що до початку проведення перевірки посадовим особам Товариства не була вручена копія наказу про проведення перевірки. У зв`язку з цією обставиною, суд скасував податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками податкової перевірки. Поряд із тим, суд не знайшов підстав для визнання протиправним і скасування наказу про проведення перевірки Товариства з огляду на те, що така перевірка вже фактично відбулась, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 20.11.2019, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2019 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» від 13.04.2017 № та №; провадження у справі в цій частині закрито. В решті рішення суду першої інстанції не переглядалось, а тому залишене без змін.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про скасування податкових повідомлень-рішень (в межах вимог апеляційної скарги), апеляційний суд встановив, що ТОВ «НІК» вже неодноразово оскаржувало зазначені податкові повідомлення-рішення до суду (справи №826/7786/17 та №826/17369/17). Судом апеляційної інстанції було взято до уваги, що предмет оскарження, суб`єктний склад та підстави позову у даних справах та у справі, що розглядається, є аналогічними, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав до закриття провадження у справі в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалося, з огляду на визначені відповідачем межі апеляційної скарги, про що суд неодноразово підкреслив у своєму рішенні.

У свою чергу, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2019 у справі №826/7786/17 заяву ТОВ «НІК» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено; скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2017 у справі №826/7786/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІК» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.04.2017 №000181402 та № в частині мотивувальної частини та змінено мотивувальну частину постанови, з урахуванням встановленої протиправності перевірки за наслідками якої були винесені податкові повідомлення-рішення від 13.04.2017 №000181402 та № та скасовано їх.

Зазначені рішення набрали законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, зазначені судові рішення містять обставини, які не підлягають доказуванню у цій справі, оскільки аналогічним правовідносинам між тими самими сторонами судом надана оцінка.

Отже, у зв`язку з викладеним вище та відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України станом на дату прийняття спірних податкових повідомлень-рішень (14.05.2019), податкові зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях в силу закону вважалися неузгодженими та, відповідно, не набули статусу податкового боргу, а отже, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування штрафних (фінансових) санкцій за затримку сплати визначених ними зобов`язань.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання податкових повідомлень-рішень від 14.05.2019 № та № протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів при цьому зазначає, що в апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві не вказує, в чому ж саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, неповне дослідження обставин справи чи невідповідність висновків суду обставинам справи, а лише цитує Акт перевірки та норми Податкового кодексу України. Апелянт не вказує в апеляційній скарзі жодних доводів, які би могли спростувати висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов