Справа № 380/813/20
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 січня 2021 року

м. Київ

справа № 380/813/20

адміністративне провадження № К/9901/467/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу Турківської районної державної адміністрації

Львівської області

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року

у справі №380/813/20

за позовом ОСОБА_1

до Турківської районної державної адміністрації Львівської області

про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Турківської районної державної адміністрації Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі №380/813/20.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідачем лише зазначено, що при прийнятті рішення суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з підстав, визначених пунктами 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, що в свою чергу, не свідчить про відповідність касаційної скарги пункту 4 частини другої статті 330 КАС.

При цьому Суд вважає за необхідне зазначити, що формальне наведення в касаційній скарзі посилання на пункти 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з посиланням на неправильне застосування або тлумачення зазначених правових норм при ухваленні оскаржуваних судових рішень, не може свідчити про виконання скаржником вимог щодо форми і змісту касаційної скарги в частині належного викладення підстав касаційного оскарження судових рішень вказаних пунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що свідчить про формальний підхід до її оформлення.

Також, в касаційній скарзі відповідач зазначає, що правові висновки, які викладені в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №807/2384/15, від 13 листопада 2019 року у справі №824/4/16-а, від 22 жовтня 2019 року у справі №819/1827/17, від 29 січня 2020 року у справі №826/16707/18 та на які послалися суди при ухвалені судових рішень, не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки обставини, на підставі яких вказані висновки були висловлені, розглядалися в судах до набрання чинності відповідних змін до Закону України «Про державну службу» та Кодексу Законів про працю України.

Разом з цим, враховуючи відсутність посилання скаржника на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України з огляду на викладення ним зазначених доводів та незмістовність мотивів та аргументів, якими скаржник обґрунтовує касаційну скаргу, свідчить про невизначеність відповідача з підставами касаційного оскарження, на яких вона подається.

Обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень зводиться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на статтю 353 КАС України, зазначає, що підставою скасування судових рішень по даній справі є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин справи, не дослідження судами зібраних по справі доказів, не врахуванням судом заявлених Турківської районною державною адміністрацією клопотань.

Натомість, Суд звертає увагу скаржника на те, що відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України передбачає обов`язкове посилання на конкретний пункт частин другої або третьої статті 353 КАС України з належним її обґрунтуванням, однак такі посилання та відповідні правові обґрунтування в касаційній скарзі відсутні.

Тобто, в даному випадку скаржнику необхідно зазначити підставу, яка визначена частинами другою та третьою 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи, передбаченого частиною другою статті 353 КАС України та обґрунтувати наявність такої підстави.

Водночас, доводи відповідача зводяться виключно до того, що приймаючи рішення у справі, судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено докази, а також не надано належної правової оцінки доводам Турківської районною державною адміністрацією та обставинам справи, що на думку останнього, мають вирішальне значення для розгляду даної справи.

Слід зазначити, що Верховний Суд не має самостійно визначати підставу для касаційного оскарження судових рішень, а таку підставу має вказувати особа, яка подає касаційну скаргу, з одночасним наведенням підстави касаційного оскарження з огляду на обставини справи та висновки судів попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Турківської районної державної адміністрації Львівської області підлягає поверненню як така, що не містить підстав визначених частиною 4 статті 328 КАС України для касаційного оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 380/813/20.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем 04 січня 2021 року та 05 січня 2021 року до Верховного Суду були подані дві аналогічні за змістом касаційні скарги, які були зареєстровані номерами проваджень К/9901/314/21 та К/9901/467/21 відповідно, що може свідчити про зловживання скаржником процесуальними правами.

Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Турківської районної державної адміністрації Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі №380/813/20 - повернути скаржнику.

2. Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

3. Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

..............................

А.В. Жук

Суддя Верховного Суду