Справа № 340/5694/20
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м.Кропивницький Справа № 340/5694/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Пасічника Ю.П. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (вул.Академіка Корольова, 26, м.Кропивницький, 25030, ) про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії Відповідача (Головного Управління Держгеокадастру в Кіровоградській області) у ненаданні адміністративної послуги по заяві (про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) ОСОБА_1 , громадянину України) від 15.09.2020 року відповідно до пункту 5 статті 10 ЗУ «Про адміністративні послуги» у строк встановлений Земельним кодексом (стаття 118);

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області від 13.10.2020 року № 11-14188/14-20-СГ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області надати мені, ОСОБА_1 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області подати суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.09.2020р. звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, за межами населених пунктів, Микільської сільської ради Світловодського району, яка перебуває в державній власності. Позивач вказує, що до заяви ним було додано необхідний пакет документів, в т.ч. графічні матеріали із зазначенням бажаного місяця розташування земельної ділянки.

13.10.2020р. наказом відповідача №11-14188/14-20-СГ було відмовлено у наданні дозволу зважаючи на те, що бажана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, тому відповідно до ст. 122 ЗК України, відповідач не є розпорядником вказаної земельної ділянки.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач вказує, що за інформацією Світловодського лісгоспу, яка надана за його запитом, земельна ділянка на яку претендує позивач не відноситься до земель лісогосподарського призначення, а тому відмова відповідача не передбачена ні однією з підстав, визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України, що і стало підставою для звернення до суду з даними позовом.

13.01.2021р. відповідачем надано відзив на позов, яким вимоги позивача не визнаються з тих підстав, що земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, а тому у відповідача відсутні права щодо її розпорядження (а.с.65-72).

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2020р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, за межами населених пунктів, Микільської сільської ради Світловодського району, яка перебуває в державній власності (а.с.20).

До заяви позивачем було додано необхідний пакет документів, в т.ч. графічні матеріали із зазначенням бажаного місяця розташування земельної ділянки (а.с.24).

Наказом відповідача №11-14188/14-20-СГ від 13.10.2020р. було відмовлено у наданні дозволу зважаючи на те, що бажана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, тому відповідно до ст. 122 ЗК України, відповідач не є розпорядником вказаної земельної ділянки (а.с.25).

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Згідно з положеннями частини 7 статті 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

У частині сьомій статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: прийняти рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу (якщо для цього є передбачені законом підстави).

Як вже встановлено судом, відмовляючи позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач послався на те, бажана до відведення земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, а тому відповідач не є розпорядником вказаної земельної ділянки.

Натомість в ході розгляду справи відповідачем не надано, а судом не встановлено наявність доказів віднесення бажаної до відведення земельної ділянки, до земель лісогосподарського призначення.

Шляхом порівняння графічних матеріалів, які долучались позивачем до заяви від 15.09.2020р. (а.с.24), відомостей розміщених на Публічній кадастровій карті України станом на час ухвалення судом рішення по даній справі (а.с.79), Схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) агрофірми «Русь» Микільської сільської ради Світловодського району (а.с.39), а також враховуючи інформацію надану ДП «Світловодське лісове господарство» (а.с.28), суд дійшов висновку, що бажана до відведення земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, а тому право розпорядження нею, в силу положень ст. 122 ЗК України належить саме відповідачеві по справі.

При цьому суд критично ставиться до доказів наданих відповідачем щодо віднесення земельної ділянки на яку претендує позивач (а.с.76), до земель лісогосподарського призначення, оскільки надані докази не надають можливості достовірно встановити, що вони стосуються саме земельної ділянки на яку претендує позивач.

Отже, відмова відповідача є протиправною, а тому наказ №11-14188/14-20-СГ від 13.10.2020р. підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, суд зазначає наступне.

Вирішуючи вказану вимогу суд враховує, що в даному випадку постає питання щодо ефективного способу захисту порушеного права позивача.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39).

Отже, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли відповідач розглянув заяву позивача та прийняв рішення, яким відмовив в її задоволенні.

Разом з тим, як вже встановлено судом, позивачем виконано всі вимоги передбачені Земельним кодексом України, які необхідні для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, натомість отримано безпідставну відмову в її задоволенні.

У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути заяву. Оскільки заяву вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд аналогічної заяви не захистить прав позивача.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України заява про надання дозволу розглядається один раз протягом місячного строку. Законодавством не передбачено такого способу реалізації повноважень відповідача, який би дозволяв цьому органу після надання відмови у наданні дозволу повертатися до цього питання з власної ініціативи та наводити інше обґрунтування відмови, фактично змінювати його.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, необхідно зважати на ефективність такого захисту.

Вказаний висновок узгоджується з статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Враховуючи вищевикладене, належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Суд відхиляє клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Так частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Разом з тим, на думку суду, в даному випадку підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки у суду немає обґрунтованих сумнівів щодо невиконання відповідачем рішення у цій справі, а крім того примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час звернення позивача до суду ним сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 09.12.2020р. (а.с.32). Вказані витрати належить відшкодувати позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, 31.12.2020р. позивачем надано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

- договір від 05.12.2020р. з додатком №1 (а.с.43-46);

- квитанція про оплату послуг адвоката від 15.12.2020р. (а.с.47);

- акт наданих послуг від 15.12.2020р. (а.с.48).

Відповідно до акту наданих послуг адвокат надав, а позивач прийняв послуги: зустріч, надання консультації та підготовка правової позиції по справі, узгодження правової позиції з клієнтом - 1 год. 1051 грн.; підготовка позовної заяви до Кіровоградського окружного адміністративного суду - 5 год. 5255 грн. (5 х 1051 грн.).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, на чому наголошує сам позивач (а.с.30), при цьому консультації та підготовка правової позиції по справі (а.с.1 год.) охоплюється підготовкою позовної заяви, то суд вважає, що розмір витрат, які належить відшкодувати, необхідно зменшити до 1051 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 382, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного Управління Держгеокадастру в Кіровоградській області у ненаданні адміністративної послуги по заяві (про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) ОСОБА_1 від 15.09.2020 року відповідно до пункту 5 статті 10 ЗУ «Про адміністративні послуги» у строк встановлений Земельним кодексом України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області від 13.10.2020 року № 11-14188/14-20-СГ.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області надати ОСОБА_1 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області () витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1051,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України. Відповідно до підпункту 15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник