Справа № 640/17251/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Київ № 640/17251/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини

про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, в якому просить: визнати, що Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини порушили право позивача на захист авторського права; визнати дії Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в частині підготовки підписання та направлення листів № 2303-03/2457-09 від 21 січня 2019 року, №2303-03/14571-09 від 05 квітня 2019 року, дії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в частині підготовки, підписання та направлення листа вих. 11807.4/3-7111.3/19/22.3 від 10 червня 2019 року незаконними; визнати бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в частині нездійснення розгляду відповідно до вимог закону скарг позивача від 12 січня 2019 року та від 21 березня 2019 року, бездіяльність Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в частині нездійснення розгляду відповідно до вимог закону скарг позивача від 13 травня 2019 року незаконними (протиправними); зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України відповідно до вимог законодавства розглянути, перевірити скарги позивача від 12 січня 2019 року та від 21 березня 2019 року, за результатом розгляду та перевірки вказаних скарг ухвалити передбачені законом рішення, а про результати розгляду та перевірки вказаних скарг повідомити позивача письмово протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили; зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини відповідно до вимог закону розглянути та перевірити скаргу позивача від 13 травня 2019 року, за результатом розгляду та перевірки вказаної скарги ухвалити передбачені законом рішення, а про результати розгляду та перевірки вказаної скарги повідомити позивача письмово протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.; стягнути на користь позивача з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини 80 000,00 грн моральної шкоди солідарно; стягнути на користь позивача з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини понесені судові витрати солідарно; постановити окрему ухвалу, якою звернути увагу Прем`єр-Міністра України та Голови Верховної Ради України на факти виявлених правопорушень, а також на необхідність вжиття заходів, спрямованих на усунення причин та умов, що сприяли скоєнню порушень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він неодноразово звертався до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини зі скаргами про порушення авторського права, проте в порушення норм Закону України «Про авторське право та суміжні права» відповідачами не було вжито заходів щодо припинення порушення такого права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позову представник Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у відзиві на позов зазначив, що скаргу позивача розглянуто в межах компетенції та відповідно до норм Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради з прав людини».

Представник Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у відзиві на позов також заперечував проти задоволення позову та зазначив, що скарги позивача від 12 січня 2019 року та від 21 березня 2019 року розглянуто у межах компетенції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини 80 000,00 грн моральної шкоди.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

12 січня 2019 року позивач звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України зі скаргою на порушення його авторського права адміністратором сайту ІНФОРМАЦІЯ_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна», а саме: на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 незаконно, без погодження із ним (автором) розміщено тексти (текстові частини твору), автором яких він є за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 .

Листом від 21 січня 2019 року вих. № 2303-03/2457-09 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило позивача про те, що механізм захисту авторського права в мережі Інтернет, а також детальний та поетапний алгоритм дії суб`єкта авторського права, права якого порушені (у т.ч. шляхом неправомірного розміщення відповідної електронної (цифрової) інформації) передбачений статтею 52-1 України «Про авторське право та суміжні права» та роз`яснено процедуру подачі такої заяви.

21 березня 2019 року позивач повторно звернувся до Мінекономрозвитку зі скаргою про порушення авторського права, на що листом від 05 квітня 2019 року вих. № 2303-03/14571-09 останнє роз`яснило позивачеві, що з метою захисту прав інтелектуальної власності, у тому числі щодо мережі Інтернет, фахівцями сектору державного нагляду за дотримання законодавства у сфері інтелектуальної власності департаменту інтелектуальної власності Мінекономрозвитку здійснюється моніторинг судових справ на сайт «Єдиний державний реєстр судових рішень».

З наведеного джерела стало відомо, що позивач є учасником спору з Громадською організацією «Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» (справа №753/12644/17) відносно захисту об`єкта авторського права, мова про який йшла у численних зверненнях позивача до Міністерства. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про судоустрій і статус судців» забороняється втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, а органи державної влади, їх посадові особи повинні утримуватись від дій, що можуть підірвати незалежність судової системи.

Таким чином, дії з проведення органом державного нагляду (контролю) перевірки відносно будь-якої особи з осіб, що є сторонами у триваючому судовому спорі, може мати ознаки втручання у здійснення правосудця.

Водночас, позивачеві повідомлено, що у разі визнання судом факту порушення його законних прав та після набрання відповідним рішення законної сили, зазначене буде враховане Мінекономрозвитку в рамках подальшого планування заходів державного нагляду (контролю) у сфері інтелектуальної власності, зокрема при оцінці та розрахунках ступенів ризику провадження діяльності в мережі Інтернет окремими особами.

Позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини із скаргою від 13 травня 2019 року (зареєстрована за № 3-71111.3/19 від 14 травня 2019 року) щодо бездіяльності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України при розгляді звернення (скарги) про захист авторського права, в якій, зокрема, звернувся з проханням: організувати ретельну перевірку цієї скарги; запросити на розгляд цієї скарги; відкрити провадження за фактами порушень, допущених посадовими особами Міністерства під час розгляду скарги позивача від 21 березня 2019 року; притягнути винних осіб до передбаченої законом відповідальності; зобов`язати Міністерство повторно розглянути його скаргу від 21 березня 2019 року та вжити ефективні заходи захисту його порушеного авторського права з урахуванням пункту 1 статті 4, частини 1 статті 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права», а також провести за його скаргою захід державного нагляду (контролю).

Листом представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини з дотримання соціальних та економічних прав Степаненко О. А. від 10 червня 2019 року вих. № 11807.4/3-7111.3/19/22.3 позивачу надано відповідь на його скаргу та повідомлено, що Уповноважений Верховної Ради з прав людини не розглядає тих звернень, що розглядаються судами, зупиняє вже початий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу.

Вважаючи наявною протиправну бездіяльність відповідачів щодо розгляду його скарг, позивач звернувся з даним позовом до суду, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Відповідно до Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 459 (далі - Положення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Мінекономіки є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері інтелектуальної власності.

Згідно пунктів 64-80 Положення, Мінекономіки відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: організовує в установленому порядку проведення експертизи заявок на об`єкти права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об`єкти права інтелектуальної власності; здійснює державну реєстрацію об`єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об`єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів; визначає уповноважені заклади для проведення експертизи заявок на об`єкти права інтелектуальної власності та доручає їм проведення такої експертизи; веде державні реєстри об`єктів права інтелектуальної власності; проводить аналіз стану застосування і дотримання національного законодавства і міжнародних договорів у сфері авторського права і суміжних прав; здійснює міжнародне співробітництво у сфері інтелектуальної власності і представляє інтереси України в зазначеній сфері у міжнародних організаціях відповідно до законодавства; організовує інформаційну та видавничу діяльність у сфері інтелектуальної власності; організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації фахівців з питань інтелектуальної власності; видає офіційні бюлетені з питань інтелектуальної власності; вивчає, узагальнює та аналізує досвід зарубіжних країн, розробляє та вносить пропозиції щодо вдосконалення та гармонізації національного законодавства з нормами міжнародних договорів, учасницею яких є або має намір бути Україна; забезпечує реєстрацію та акредитацію організацій колективного управління, ведення реєстру організацій колективного управління, здійснює нагляд за їх діяльністю; організовує розроблення нормативів і таблиць розміру мінімальної винагороди і її розподілу між авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, подає їх для затвердження в установленому порядку; здійснює заходи, пов`язані із забезпеченням відтворювачів, імпортерів та експортерів примірників, що містять об`єкти права інтелектуальної власності і суміжних прав, контрольними марками, та ведення Єдиного реєстру одержувачів контрольних марок; забезпечує присвоєння спеціальних ідентифікаційних кодів, що підлягають нанесенню на диски для лазерних систем зчитування, матриці; здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням суб`єктами господарювання незалежно від форми власності вимог Законів України», і «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів господарювання, пов`язаної з виробництвом, експортом, імпортом дисків для лазерних систем зчитування»; надає адміністративні послуги у сфері інтелектуальної власності; здійснює атестацію та реєстрацію представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно частин 3, 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно абзацу 7 статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» зокрема передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Так, судом встановлено, що відповідь на скарги позивача надано у визначений Законом України «Про звернення громадян» термін.

Судом встановлено, що в провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває справа №753/12644/17 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Науково-дослідний інститут економічного розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» про визнання дій, що порушують авторські права, стягнення компенсації за порушення авторських прав та відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими доводи Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, що дії з проведення органом державного нагляду (контролю) перевірки відносно будь-якої особи з осіб, що є сторонами у триваючому судовому спорі, може мати ознаки втручання у здійснення правосудця.

Суд наголошує, що Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України повідомило позивачеві, що у разі визнання судом факту порушення його законних прав та після набрання відповідним рішенням законної сили, зазначене буде враховане Мінекономіки в рамках подальшого планування заходів державного нагляду (контролю) у сфері інтелектуальної власності, зокрема при оцінці та розрахунках ступенів ризику провадження діяльності в мережі Інтернет окремими особами.

Як зазначено вище, позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини із скаргою від 13 травня 2019 року (зареєстрована за № 3-71111.3/19 від 14 травня 2019 року) щодо бездіяльності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України при розгляді звернення (скарги) про захист авторського права, в якій, зокрема, звернувся з проханням: організувати ретельну перевірку цієї скарги; запросити на розгляд цієї скарги; відкрити провадження за фактами порушень, допущених посадовими особами Міністерства під час розгляду скарги Позивача від 21 березня 2019 року; притягнути винних осіб до передбаченої законом відповідальності; зобов`язати Міністерство повторно розглянути його скаргу від 21 березня 2019 року та вжити ефективні заходи захисту його порушеного авторського права з урахуванням пункту 1 статті 4, частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права», а також провести за його скаргою захід державного нагляду (контролю).

Листом представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини з дотримання соціальних та економічних прав Степаненко О. А. від 10 червня 2019 року вих. № 11807.4/3-7111.3/19/22.3 Позивачу надано відповідь на його скаргу та повідомлено, що Уповноважений Верховної Ради з прав людини не розглядає тих звернень, що розглядаються судами, зупиняє вже початий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу.

Так, правові засади діяльності Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини визначено статтями 55, 101 Конституції України та Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон № 776), статтею 3 якого визначено, що метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є, зокрема, запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.

Відповідно до статті 4 цього Закону діяльність Уповноваженого лише доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист та поновлення порушених прав і свобод відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 10 Закону № 776 для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється Секретаріат.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 776, Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР (далі - Закон № 393), статтею 12 якого визначено, що його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, цивільно-процесуальним законодавством.

Разом із тим, частинами 2-5 статті 17 Закону № 776 встановлено особливий порядок розгляду Уповноваженим звернень громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах.

Так, при розгляді звернення Уповноважений: відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; відмовляє в розгляді звернення.

Водночас частиною 4 статті 17 Закону № 776 визначено, що Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Статтею 11 Закону № 776 визначено, що Уповноважений має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України. Організація діяльності та межі повноважень представників Уповноваженого регулюються Положенням про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке затверджується Уповноваженим.

Відповідно до підпункту 5.4 пункту 5 Положення про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого від 26 липня 2012 року № 7/8-12, представник за дорученням Уповноваженого, зокрема, розглядає звернення осіб.

На думку суду, наявність в провадженні Дарницького районного суду міста Києва справи №753/12644/17 унеможливлює розгляд Уповноваженим Верховної Ради з прав людини скарги позивача по суті.

В контексті наведеного суд наголошує, що позивачем не надано доказів, які свідчать, що наданими відповідями на звернення позивача відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів та зазначає, що відновлення порушених авторських прав позивача можливе виключно за наслідком розгляду Дарницьким районним судом міста Києва справи №753/12644/17.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 826/20839/15 (адміністративне провадження № К/9901/8844/18), у разі відсутності засідання з розгляду звернення громадянин не запрошується для вирішення звернення по суті.

З урахуванням наведеного, розгляд скарги позивача без його участі не є порушенням Закону України «Про звернення громадян».

Відтак, відповідачі виконали обов`язок щодо розгляду та надання відповіді на згадувані скарги позивача.

Щодо доводів позивача про наявність підстав для постановлення окремої ухвали суд зазначає таке.

Так, частинами 1-3 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

З наведеного вбачається, що окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому та може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено певне правопорушення, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про винесення окремої ухвали в контексті заявлених у ньому вимог. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування виконали та довели правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 143, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення», Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко