Справа № 460/9235/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2021 року м. Рівне №460/9235/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник Разін Дмитро Юрійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 5 від 07.12.2020 на суму 34000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами він здійснював на підставі ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями реєстраційний номер - 1901876, терміном дії «з 17 липня 2019 року до 17 липня 2020 року» та реєстраційний номер - 1901574, терміном дії «з 17 липня 2019 року до 17 липня 2020 року». Посилаючись на статті 251-254 Цивільного кодексу України, вважає, що строк дії зазначених ліцензій становить з 17 липня 2019 року до 17 липня 2020 року включно, тобто позивач правомірно здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами 17 липня 2020 року - в останній день строку дії ліцензії. З огляду на викладене, позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 21.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у справі, та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідачем, у строк встановлений судом, подано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі Закон № 481) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Разом з тим, вказано, що спеціальним законом з питань ліцензування роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів визначено річний термін дії ліцензій та не встановлено правило щодо початку та закінчення перебігу строку дії ліцензії та порядку його обчислення. Тому, застосовуючи принцип аналогії закону, обчислення спірного періоду слід здійснювати за правилами Цивільного кодексу України, який передбачає, що строк обчислюваний роками, спливає у відповідні місяці і число останнього року цього строку. А відтак, позивач має право здійснювати торгівлю ліцензійними товарами до дати зазначеної в ліцензії, при цьому останнім днем торгівлі буде дата, що передує даті, зазначеній в такій ліцензії, тобто 16 липня 2020 року. 17 липня 2020 року у позивача на місце торгівлі у кафетерію, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 були відсутні ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Згідно АІС «Податковий блок» - «Аналітична система» - «Чеки РРО» встановлено факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів 17 липня 2020 року без наявності ліцензії, що є порушенням вимог статті 15 Закону № 481. У зв`язку із виявленими порушеннями чинного законодавства контролюючим органом правомірно застосовано до ФОП ОСОБА_1 , фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. на підставі статті 17 Закону №481. З наведених підстав, Головне управління ДПС у Рівненській області просило суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання призначене на 13.01.2021 позивач не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Протокольною ухвалою суду від 13.01.2021 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи залишено без задоволення та продовжено розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов заперечив з мотивів, наведених у відзиві на адміністративний позов, та просив відмовити у його задоволенні.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 13.01.2021.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суду слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання 30.03.2016, що стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7).

15 липня 2019 року ГУ ДФС у Рівненській області ФОП ОСОБА_1 на місце торгівлі у кафетерію, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 видано ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями реєстраційний номер - 1901876 терміном дії «з 17 липня 2019 року до 17 липня 2020 року» (а.с.11).

15 липня 2019 року ГУ ДФС у Рівненській області ФОП ОСОБА_1 на місце торгівлі у кафетерію, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 видано ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами реєстраційний номер - 1901574 терміном дії «з 17 липня 2019 року до 17 липня 2020 року» (а.с.13).

На підставі направлень на перевірку від 12.11.2020 № 1377/17-00-07-05-16 та № 1376/17-00-07-05-16 працівниками Головного управління ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку кафетерію, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 2925/17-00-07-05-13/МЮ283677 від 17 листопада 2020 року (а.с. 8-9).

Відповідно до вказаного акту під час перевірки посадовими особами органу ДПС встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії 17 липня 2020 року, що є порушенням вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

На підставі акта перевірки № 2925/17-00-07-05-13/МЮ283677 від 17 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 5 від 07 грудня 2020 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за роздрібну торгівлю алкогольним напоями та тютюновими виробами без ліцензії у розмірі 34 000,00 грн.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Рівненській області щодо застосування штрафу на суму 34000,00 грн., ФОП ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом № 481.

Відповідно до частини двадцятої статті 15 цього Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно зі статтею 1 Закону №481/95 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до частини тридцятої статті 15 Закону № 481 ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Абзацом 5 частини 2 статті 17 Закону № 481 передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Як встановлено судом, позивач мав ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями реєстраційний номер - 1901876 терміном дії «з 17 липня 2019 року до 17 липня 2020 року» та на роздрібну торгівлю тютюновими виробами реєстраційний номер - 1901574 терміном дії «з 17 липня 2019 року до 17 липня 2020 року» та має діючі ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями реєстраційний номер - 2001778 терміном дії «з 18 липня 2020 року до 18 липня 2021 року» та на роздрібну торгівлю тютюновими виробами реєстраційний номер - 2001559 терміном дії «з 18 липня 2020 року до 18 липня 2021 року» (а.с. 12, 14).

У той же час, суд звертає увагу, що спеціальним законом з питань ліцензування роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів визначено річний термін дії ліцензій та не встановлено правило щодо початку та закінчення перебігу строку дії ліцензії та порядку його обчислення.

Згідно з частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно з частинами першою, другою статті 251 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Частина 2 цієї статті передбачає, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 254 ЦК України встановлено, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (частина перша статті 255 ЦК України).

Терміни дії даних ліцензій були обмежені повноваженим органом з настанням календарного дня, - 17.07.2020, шляхом зазначення в них прийменника «до», який в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензії її кінцевої дати дії «до 17.07.2020» та положень Конвенції, суд дійшов висновку щодо недопущення позивачем порушень вимог частини 20 статті 15 Закону № 481 під час здійснення роздрібного продажу підакцизних товарів (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій 17.07.2020.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм права до спірних правовідносин викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та від 04.12.2018 у справі № 820/2208/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Суд не погоджується з поясненнями представника відповідача, що термін дії ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями визначається одним роком, а останній день її дії - є день, що передує даті, визначеній у ліцензії.

Аналіз наведених правових норм цивільного законодавства дає суду підстави для висновку, що строк дії дозвільного документу, протягом якого суб`єкт може провадити відповідну господарську діяльність, спливає у відповідний місяць та число останнього року строку, який визначений у спеціальному дозволі, тобто о 23:59 годині останнього дня визначеного строку, а саме 17 липня 2020 року.

Згідно з пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позивач довів суду обґрунтованість позовних вимог. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірність його дій.

Отже, при зазначених обставинах, відзив відповідача відхиляється судом як безпідставний і такий, що суперечить чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № 5 від 07.12.2020, не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. Відповідно до цього позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн., що підтверджується квитанцією № 48 від 12.12.2020 (а.с. 24).

Відтак, судові витрати в частині сплаченого судового збору в зазначеній сумі підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області.

Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, частина перша статті 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Частиною третьою статті 134 КАС України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Матеріалами справи стверджено, що при пред`явленні позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, що складають, зокрема, витрати на правничу допомогу адвоката на суму 5000,00 грн.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували наявність договору про надання правничої допомоги, доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем, доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Долучена позивачем до матеріалів справи копія квитанції № 0.0..1 від 10.12.2020 не розцінюється судом як доказ понесення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не містить вказівок на будь-який договір про надання правничої допомоги, а у призначенні платежу вказано лише оплата за послуги, без визначення їх виду.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку щодо відмови позивачу у стягненні судових витрат на суму 5000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № 5 від 07.12.2020.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області (33023, вул. Відінська, 12, м. Рівне, Рівненська область, ) судові витрати на суму 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 січня 2021 року.

Суддя Д.П. Зозуля