Справа № 200/5236/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року справа №200/5236/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г.М., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Експрес" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі № 200/5236/20-а (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Експрес» (далі - позивач, ТОВ «Авто-Екс») звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки в Донецькій області (далі - відповідач, Управління Укртрансбезпеки), в якому просив: визнати протиправними та скасувати постанови від 04.03.2020 № 177200 та 177201.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати та прийняти нове судове рішення, у відповідності до якої задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог скарги зазначено, що із системного аналізу положень нормативно-правових актів які регулюють спірні правовідносини слідує, що автобуси, що здійснюють пасажирські перевезення на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким ТЗ, у разі відсутності тахографа повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія, наявність якої є обов`язковою. Тобто, законодавством передбачені два інструменти контролю робочого часу водія, які в однаковій мірі дозволені та можуть використовуватись перевізниками. Матеріалами справи підтверджено, що на момент здійснення перевірки у водіїв була наявна та заповнена згідно з вимогами законодавства індивідуальна контрольна книжка водія.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження вищезазначених обставин, явка позивача не визнавалась обов`язковою, позивач не позбавлений права залучити іншого представника, а суд не бачить перешкод для розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Згідно з направленням від 03.03.2020 № 010057, а також щотижневого графіка проведення рейдових перевірок № 6367/26/18-20 від 28.02.2020, Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області 04.03.2020 об 11 год. 35 хв. та о 13 год. 00 хв. на А/С м. Бердянськ при здійсненні пасажирських перевезень на автобусному маршруті загального користуванні «Бердянськ- Новотроїцьке» були проведені рейдові перевірки автобусу марки БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобусу марки БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать позивачу, на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом (а.с.58-59).

За результатами проведених перевірок було складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 185756 від 04.03.2020 та 218509 від 04.03.2020 (а.с.5, 9).

Повідомленням № 28784/23/24-20 від 31.03.2020, направленим поштою 01.04.2020 відповідно до списку № 27 згрупованих поштових відправлень, позивача було викликано на 21.04.2020 на засідання комісії щодо розгляду питання про накладення штрафів (а.с.47, 53-55).

За результатами розгляду справи Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області відносно позивача винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 177200 та 177201 від 21.04.2020 за порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700,00 грн кожною постановою (сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) (а.с.45, 49).

Згідно з п. 28 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, копію постанов №№ 177200 та 177201 від 21.04.2020 направлено позивачу для добровільного виконання разом із супровідним листом від 23.04.2020 № 34044/23/24-20, відповідно до списку № 36 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих у відділення поштового зв`язку (а.с.46, 50-52).

Відповідно до матеріалів справи, позивач під час розгляду справи, не спростовував факт відсутності у водія транспортного засобу, який здійснював перевезення, під час перевірки відповідного протоколу перевірки та адаптації тахографу, та наявності заповненої згідно з вимогами законодавства індивідуальної контрольної книжки водія, що не заперечується відповідачем (а.с.7, 11).

Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволені адміністративного позову, виходив з того, що в даному випадку індивідуальна контрольна книжка водія не є належним документом для обліку робочого часу та часу відпочинку водія, оскільки в даних випадках ТОВ «Авто-Експрес» було зобов`язано перед випуском автобусів на маршрут обладнати останніх належними засобами контролю, а саме тахографи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «;Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

При цьому, згідно ст. 1 Закону № 2344, автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами.

Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Статтею 6 Закону № 2344, зокрема, встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, прийняті в межах його компетенції, обов`язкові до виконання на території України.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно із статтею 18 Закону №2344, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до статті 34 Закону №2344, автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Положеннями статті 39 Закону №2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

На підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106 (далі - Положення № 340), тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на транспортний засіб (далі - ТЗ) для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Відповідно до п. 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) (пункт 6.3 Положення).

Так, згідно з пунктом 6.2 зазначеного Положення облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Відповідно до пункту 6.4 Положення № 340 графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігають у перевізника.

У відповідності до ст. 18 Закону № 2344 з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п. «а» ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

Ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі таких, протяжність маршруту яких становить понад 50 км.

Із системного аналізу наведених положень нормативно-правового акту слідує, що автобуси, що здійснюють пасажирські перевезення на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким ТЗ, у разі відсутності тахографа повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19 березня 2020 року у справі №823/1199/17, від 04 липня 2019 року у справі №823/328/17.

Таким чином, суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що в пункті 6.1 Положення № 340 законодавець однозначно вказує про обов`язковість встановлення тахографа на транспортних засобах, указаних в цьому пункті.

Згідно ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем відповідачем по справі не було доведено належними доказами факту вчинення позивачем порушення за яке передбачена відповідальність абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", та відповідно не доведено правомірність накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн.

Відповідно до викладеного, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального прав, суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та прийняття нового рішення.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати підлягають розподілу.

Керуючись ст. 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Експрес" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі № 200/5236/20-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі № 200/5236/20-а - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Експрес" - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Луганській області від 21 квітня 2020 року № 177201 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Луганській області від 21 квітня 2020 року № 177200 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Стягнути з Управління Укртрансбезпеки у Луганській області (за рахунок бюджетних асигнувань) (, пр..Перемоги, 14, м. Київ, 01135) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Експрес" (, вул..Шевцової, буд.26, м.Волноваха, Волноваський район, Донецької області) судовий збір у розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Судове рішення складено та підписано колегією суддів 13 січня 2021 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

Г.М. Міронова