Справа № 521/3954/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 521/3954/20

Головуючий в 1 інстанції: Роїк Д.Я.

додаткове рішення суду першої інстанції

прийнято у м. Одеса, 10 червня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 (надалі - позивач) - адвоката Коваленко К.О. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з Державної екологічної інспекції в Одеській області (надалі - відповідач) на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22620 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять),00грн., надану на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 73 від 04.02.2020 року.

Заява мотивована тим, що в провадженні Малиновського районного суду перебувала справа № 521/3954/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Одеській області, за результатами розгляду якої 12.05.2020 року було винесено рішення про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Під час розгляду даної справи, позивачем було понесено витрати на правничу допомогу відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №73 від 04.02.2020 року, укладеного з Адвокатським бюро «Коваленко Катерини», у загальному розмірі 22620,00 грн., які позивач вважає такими, що підлягають відшкодуванню на її користь за рахунок відповідача.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 року, заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції в Одеські області витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 6240,00 грн. (шість тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, Державна екологічна інспекції в Одеській області звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначила про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи та неврахування правових позицій при застосуванні норм права у подібних правовідносинах, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат, тому просить скасувати його та ухвалити нове додаткове судове рішення, яким в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг Позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову виходячи з ненадання позивачем, у порушення ч. 4 ст. 134 КАС України, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним та належним доказом для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.

05.11.2020 року за вхід. № 21963/20 від позивача у справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано про безпідставність доводів апелянта з огляду зокрема на те, що під час вирішення заяви про розподіл судових витрат місцевим судом відповідач у справі не скористався своїм правом на подання заяви про зменшення розміру судових витрат. Судове рішення, прийняте за наслідками розгляду позовних вимог ОСОБА_1 відповідачем у справі оскаржено в апеляційному порядку не було. До апеляційної скарги не надано доказів не співмірності задоволеної до відшкодування суми витрат на правничу допомогу 6240,00 грн.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04 лютого 2020 року між адвокатом ОСОБА_2 та позивачем укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 73.Пунктом 4.1. вказаного договору передбачено, що клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду в розмірі 1300,00 грн. без урахування ПДВ, за одну годину роботи адвоката, витрачену для надання професійної правничої допомоги, після надання адвокатським бюро акту приймання-передавання наданих послуг на протязі 30 днів з моменту надання адвокатським бюро розрахунку. Пунктом 4.2. передбачено що оплата за даним Договором здійснюється виключно у безготівковій формі.

На обґрунтування суми витрат на правничу допомогу позивачем до позову надані договір про надання професійної правничої допомоги № 73 від 04 лютого 2020, рахунок на оплату № 2 від 04 березня 2020 року акт приймання-передачі наданих послуг від 04.03.2020, додаток до акту приймання-передачі наданих послуг від 04.03.2020 року, рахунок на оплату № 6 від 27 березня 2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 27.03.2020, додаток до акту прийманні-передачі наданих послуг від 27.03.2020 року рахунок на оплату №8 від 12 травня 2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 12.05.2020 року, додаток до акту приймання передачі наданих послуг від 12.05.2020 року, та копії квитанцій у сумі 16300,00грн.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 та ухвалюючи додаткове рішення щодо стягнення на її користь з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у сумі 6240,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивача на правову допомогу пов`язані з розглядом даної справи, їх розмір є частково обґрунтованими та частково пропорційними до предмета спору, а також частково співмірними з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає вірним, виходячи з наступного.

За змістом статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Із вказаної статті вбачається, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

В даному випадку підставою для ухвалення додаткового рішення по цій справі стало вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 22620,00 грн., понесених за розрахунками Позивачем за час розгляду справи по суті, у порядку ст. 139 КАС України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.ч. 1 та 2 ст. 134 КАС України).

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 61 та 7 ст. 134 КАС України).

За змістом ч.ч. 7 та 9 ст. 139 КАС України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 року по справі № 810/2760/17.

Так, в даному випадку, як вбачається із заяви, представником Позивача були заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката у вигляді, згідно пп. 2.1.1 п. 2 розділу 2 договору № 73 від 04.02.2020 року: консультацій та юридичних послуг щодо захисту інтересів клієнта в тому числі в адміністративних судах України усіх інстанцій, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб; представляє інтереси клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу, відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику та ін. (а.с. 36).

В обґрунтування суми витрат на правничу допомогу позивачем були надані окрім договору також акти приймання-передачі наданих послуг та копії квитанцій.

Колегія суддів вказує, що ухвалюючи додаткове рішення місцевим судом було вірно встановлено, що квитанції не містять будь-яких посилань ані на договір про надання професійної правничої допомоги від 04 лютого 2020 року, ані на акти приймання-передачі наданих послуг.

Зазначена інформація в квитанції в сукупності з іншими документами щодо надання представником правової допомоги позивачу не дає підстави стверджувати, що позивач є платником за послуги, надані адвокатом за договором про надання правової (юридичної) допомоги від 04 лютого 2020 року.

Також, з додатків до актів приймання передачі наданих послуг від 04.03.2020 року, та від 27.03.2020 року, які містять детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, не вбачається, що надана професійна правнича допомога пов`язана зі справою № 521/3954/20, яка розглянута Малиновським районним судом м. Одеси.

Між тим, судом першої інстанції обґрунтовано було прийнято до уваги витрати наведені у додатку до акту приймання-передачі наданих послуг щодо представництва інтересів клієнта в Малиновському районному суді м. Одеси у справі №521/3954/20 (судове засідання 13.04.2020, 23.04.2020, 12.05.2020,) подання заяв щодо розгляду справи без участі представника позивача, надання їх до суду, підготовка заяви про надання доказів понесених судових витрат після ухвалення рішення по суді позовних вимог, підготовка заяви щодо розподілу судових витрат, збір необхідних доказів та надання їх до суду.

Зокрема позивач і представник позивача узгодили вартість правничої допомоги за одну годину у розмірі 1300,00грн. Загальна вартість витрат понесених позивачем у зв`язку з представництвом клієнта в Малиновському районному суді м. Одеси, підготовкою заяв щодо надання доказів та розподілу судових витрат 1300,00 грн. Х 4 год. хв. = 6240 грн. ( у томі числі ПДВ 1040,00грн.).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у сумі 22620,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг Позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

Водночас, із зібраних у справі доказів, колегією суддів вбачається вірним висновок суду першої інстанції про те, що витрати позивача на правову допомогу пов`язані з розглядом даної справи, їх розмір є частково обґрунтованими та частково пропорційними до предмета спору, а також частково співмірними з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 року по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги на думку колегії суддів є помилковими та такими, що висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з цим, апеляційний суд також враховує доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що у процесі розгляду заяви про розподіл судових витрат місцевим судом, Державна екологічна інспекція в Одеській області не скористалась своїм правом на подачу заяви про зменшення розміру судових витрат.

Також, хибними є доводи апелянта про відсутність детального опису виконаних робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на адресу Долготер Ю.Ю. щодо представництва інтересів у даній справі саме на задоволену до стягнення суму 6240,00 грн., а також про їх не співмірність.

Отже, з огляду на усе викладене вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви Позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації Позивачу витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 6240,00 грн.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись ст. ст. 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 червня 2020 року у справі № 521/3954/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.