Справа № 380/2018/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 рокуСправа № 380/2018/20 пров. № А/857/13179/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року (суддя Гавдик З.В., м.Львів, повний текст складено 28 вересня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товару,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Галицької митниці Держмитслужби (далі Митниця) в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29.11.2019 №UA209000/2019/000559/2 (далі Рішення).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано факт неподання позивачем при митному оформленні транспортного засобу прихідного касового ордеру, касового чеку, платіжного або (банківського) документу, що підтверджує факт оплати за транспортний засіб чи іншого документу про прийняття визначеної суми готівки від платника. Крім того, у рішенні суду відсутня оцінка того, що у митній декларації країни відправлення зазначена інша вартість транспортного засобу ніж задекларована декларантом. Також митним органом при розгляді поданих до митного оформлення документів було встановлено, що наданому митному органу документів платіжному документі безпосереднім платником коштів вказаний не ОСОБА_1 , а інша особа, яка у інших документах не згадується. Зазначає, що в графі 33 оскаржуваного Рішення чітко зазначено конкретні обставини, які викликали сумнів у митного органу, зокрема вказано, що вартість транспортного засобу не підтверджується документально.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Разом з тим, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав відсутності його за межами України.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний суд вважає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки так як наведені у ньому вимоги не підтверджені належними доказами, крім того, явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, тому відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомленою сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.11.2019 позивачем у компанії EUROCAR&COMPANY SPOLKA ZORGANIZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA придбано транспортний засіб, бувший у використанні, призначений для використання на дорогах загального користування: марка: ОРЕL; модель INSIGNIA; рік випуску - 2015, модельний рік - 2016, дата введення в експлуатацію - 09.10.2015, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: невизначений, двигун - дизель, об`єм-1956 см3, потужність - 125 kw, колір - білий, кузов-універсал, колісна формула - 4x2, місць включаючи водія - 5. Дверей - 5. Країна виробництва: Німеччина (DЕ) (далі ТЗ).

Відповідно до рахунку-фактури від 19.11.2019 №225/11/2019 (далі рахунок-фактура) вартість транспортного засобу становить 6000 євро (а.с.8-9).

22.11.2019 позивачем через уповноваженого представника за довіреністю ОСОБА_2 було подано митну декларацію №UA2091/2019/074963 (далі МД) для здійснення митного оформлення імпортованого товару (а.с.13-14).

Під час здійснення митного оформлення т/з за митною декларацією МД №ІЗА209190/2019/074963 від 22.11.2019 декларантом було надано наступні документи: рахунок-фактура; Декларація про походження товару (Declaration of origin) №225/11/2019 від 19.11.2019 (далі Декларація); Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу № UA209030/2019/98477 від 21.11.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 09.10.2015 (далі Свідоцтво); платіжний документ, що підтверджує вартість товару №б/н від 19.11.2019; Договір про надання послуг митного брокера №б/н від 22.11.2019; інші некласифіковані документи заява на посвідчення від 22.11.2019; інші некласифіковані документи - фото від 22.11.2019; копія митної декларації країни відправлення №19PL402010Е1332701 від 19.11.2019 (далі Декларація країни відправлення); сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.008.123640-19 від 21.11.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України № НОМЕР_3 від 06.07.2018; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України № НОМЕР_4 від 17.09.2002 (а.с.30-41).

22.11.2019 відповідачем скерована вимога про необхідність подання додаткових документів, для підтвердження митної вартості товару, а саме:

- якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, і підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.42)

У відповідь на вказану вимогу позивач вказав, що додаткових документів додати не може, просить визначити митну вартість по поданих документах (а.с.43).

29.11.2019 року відповідачем прийнято Рішення відповідно до пункту 30 якого скориговано вартість автомобіля до 7800 євро.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що відповідно до методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів та зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.05.2015 №689 у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 7800 EUR. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначеної за результатами спрацювання АСАУР (а.с.47-48).

22.12.2019, Львівською митницею ДФС (правонаступник Митниця) винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/01333, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за МД (а.с.45-46).

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України (далі МК; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 МК передбачено, що декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин першої, другої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною третьою статті 54 МК за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, за якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до частин першої, другої статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, пунктом другим частини п`ятої 5 статті 54 МК передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Також, згідно з частиною шостою статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Щодо доводів скаржника про неподання позивачем прихідного касового ордеру, касового чеку, платіжного банківського документу, що підтверджує факт оплати за транспортний засіб чи іншого документу про прийняття визначеної суми готівки, то такі відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Так матеріалами справи підтверджено, що відповідно до рахунку-фактури від імені позивача за ТЗ ОСОБА_3 сплачено 6000 євро. Наведене підтверджується відповідним банківським документом PKO Bank Polski від 19.11.2019, а саме «Підтвердження оплати готівкою» на суму 6000 євро (а.с.8-9).

Крім того, як видно із івойсу від 28.10.21 спірний ТЗ був придбаний компанією EUROCAR&COMPANY SPOLKA Z ORGANIZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA у компанії Lease Plan ItaliaS.p.A за 5750 євро з яких 350 євро комісії (а.с.11).

Відтак вказані документи є належним підтвердженням вартості ТЗ та його оплати.

Суд вважає необґрунтованими посилання Митниці на те, що жодних документів, які підтверджуються здійснення оплати за вказаний транспортних засіб, декларантом до митного оформлення не надано, оскільки положення ст.53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Відносно доводів відповідача про те, що у Декларації країни відправлення зазначена інша вартість ТЗ (25667 польських злотих, що за середнім курсом Національного банку Республіки Польщі на дату виставлення рахунку-фактури становить 5714 євро ніж задекларовано 6000 євро), то вказані доводи не підтверджені належними доказами. Відповідачем не надано жодних офіційних документів, які б підтверджували такі розрахунки.

Стосовно того, що для підтвердження вартості автомобіля позивачем до митного оформлення надано свідоцтво про реєстрацію ТЗ власником яких ж фірма Lease Plan Italia S.p.A, а отже позивач заплатив компанії EUROCAR&COMPANY SPOLKA Z ORGANIZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, яка жодних прав на це ТЗ немає, то наведене не приймається до уваги апеляційним судом, оскільки, як уже було вказано вище компанія EUROCAR&COMPANY SPOLKA Z ORGANIZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA 28.10.2019 придбала вказаний ТЗ у фірми Lease Plan Italia S.p.A, що підтверджується відповідним інвойсом.

Крім того, жодних застережень щодо того, що компанія EUROCAR&COMPANY SPOLKA Z ORGANIZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA не мала права здійснювати продаж спірного ТЗ під час митного оформлення не встановлено.

Відносно доводів Митниці про те, що від імені позивача оплату за ТЗ проводив Дідик Д.С., проте до митного оформлення документи на можливість вчинення відповідних дій від імені позивача (довіреність) декларантом не надано, то апеляційний суд в цій частині приймає до уваги посилання позивача на те, що митним органом при здійсненні митного оформлення ТЗ, а також надісланні повідомлення про витребування додаткових документів, які б підтверджували митну вартість товару не було вказівки про подання відповідної довіреності, яка натомість долучена ним до матеріалів справі та відповідно до якої така складена 27.02.2019. За її змістом Булич Р.Ю. уповноважує, в тому числі і ОСОБА_4 , на підставі договору доручення укладеного між сторонами в усній формі представляти його інтереси щодо купівлі (в Україні і за її межами) за ціну і на умовах на розсуд довіреної особи транспортного засобу будь якої марки, його транспортування, перегону, реєстрацію тощо (а.с.10).

Між тим, слід зазначити і те, що вказані вище доводи апелянта не були покладені в основу оскаржуваного Рішення.

Частиною другою стаття 55 МК встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Відповідно до оскаржуваного Рішення митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР.

Проте, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також: не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19 лютого 2019 року в справі №805/2713/16-а.

Верховний Суд у постанові від 5 лютого 2019 року у справі № 816/1199/15-а зазначив, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. Чого, однак, зроблено не було.

Оскаржуване Рішення не містить жодної докладної інформації та джерел, які використовувались митним органом при її визначенні.

Оцінюючи оскаржуване Рішення у сукупності з іншими обставинами справи, суд апеляційної інстанції підтримує висновки суду першої інстанції відповідно до яких загальні посилання на норми МК, що наведені у Рішенні зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень.

Суд вважає, що під час розгляду справи та в апеляційній скарзі відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування Рішення.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 14 січня 2021 року.