Справа № 490/5770/20
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/335/2020 Справа № 490/5770/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи ( у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Кременчуці про скасування постанови про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
11 вересня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом з подальшим доповненням до відповідача, в якому просить, скасувати постанову відповідача серії ДПО 18 №740431 від 13 серпня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України та ч. 1 ст. 126 КУпАП та стягнути з відповідача 7500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що оспорювана постанова винесена безпідставно та з порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Посилається також на те, що відповідачем зазначено, що водієм порушено п.12.5 ПДР, проте він не міг порушити цей пункт, адже 65 км автошляху М22 Полтава-Олександрія не є житловою або пішохідною зоною.

Він рухався з допустимою швидкістю в потоці інших транспортних засобів в попутному та зустрічному напрямку, у звязку з чим має обгрунтовані підстави не довіряти технічному приладу вимірювання швидкості , аткож інспектор поліції не надав документи про повірку та сертифікацію вимірювача. Прилад "вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM, який зареєстрований дв Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12 є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 та сертифікат є нечинним з 02.11.2015 року .

Також інспектором порушено його право на захист , а саме не надано право скористатися правовою допомогою, відмовлено в перенесенні часу розгляду адміністративної справи, не ознайомлено його з доказами, наявними у справі в порушення вимог ст. 251 КУпАП. Також ним було предявлено інспектору всі необхідін документи, отже порушення п.п. 2.4а) ПДР не було.

Також зазначає, що постанову на місці він не отримував, отримав її поштовим відправленням лише 17 серпня 2020 року, після чого скористався правом оскаржити постанову вищестоящій посадовій особі, відмову якого отримав 09.09.2020 року. Отже строк звернення до суду з вказаним позовом ним не пропущено.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 15.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом. Ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

20.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано жодного підтвердження, що спростовує факт вчинення ним адміністративного правопорушення. Факт правопорушення зафіксована на фото та відео, що містяться на диску, який додано до відзиву. Вимоги позивача є безпідставними.

Прилад, що використовався працівниками Департаменту патрульної поліції для вимірювання швидкості в даному випадку, пройшов державну повірку та є придатним для застосування, а посилання позивача на виключення його з відповідного Державного реєстру є безпідставними та не відповідають нормам діючих нормативно-правових актів. В адміністративному позові ОСОБА_1 , не заперечує, що він керував вказаним ТЗ в с.Андрійки на 65 км а/д М-22 в час та дату , зазначену в оскаржуваній постанові. При цьому з запису з нагрудної камери інпектора поліції вбачається, що позивач не реагував на неодноразову вимогу інспектора пред`явити посвідчення водія, а лише продемонстрував наявне посвідчення , але не надав його інспектору для ощнайомлення, отже особу водія було встановлено за допомогою бази даних "Армор". Інспектором поліції у відповідності до вимог ЗУ "Про Національну поліцію" та КУпАП було роз`яснені причина зупинки та права позивачеві, надано право скорситатися правом на правову допомогу - адже сам водій повідомив, що йог адвокат перебуває з ним у його автомобілі, а колопотання про перенесення розгляду адміністартивної справи було відхилено, як нічим не огбгрунтоване. Вся поведнінка водія при спілкуванні з інсспектором була направлена на уникнення адімінстартивної відповідальності, а не на сумлінне використання своїх прав та обов`язків, реалізація яких була в повній мірі забезпечена працівниками поліції. Постанова відповідачє вимогам ст. 283 КУпАП та оголошена в присутності водія негайно при розгляді справи , проте останній відмовивимся від її отримання.

Нтомість позивач не надав суду жождних доказів на підтвердження обгрунтованості своїх позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то звертають увагу суду на відсутність в додатках до позову доказів як сплати цих витарт взагалі, так і обгрунтованості їх розміру.

Клопотань від сторін про розгляд справи в присутності сторін не надходило.

Вивчивши доводи позову та матеріали справи, оглянувши відео- та фотофіксацію обставин подій від 13.08.2020 року, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Щодо строку оскарження, то матеріалами справи підтверджується, що позивач відмовився отримувати копію постанови на місці її складення , після отримання її копії звернувся зі скаргою на вказану постанову і після отримання відмови з УПП в Полтавській області в 10-денний строк звернувся до суду з вказаним позовом, отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду.

Відповідно до постанови серії ДПО18 № 740431 інспектора роти № 3 батальону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Юрасовим М.В. по справі про адміністративне правопорушення, 13.08.2020 року водій транспортного засобу БМВ Х5 , номерний знак НОМЕР_1 , рухався на 65 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія с.Андрійки зі швидкістю 78 км/год та перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год, чим порушив п. 12.4 (12.5) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCAM ТС 000344.Також при перевірці документів не пред`явиви посвідчення водія відповідної категорії на право корситування ТЗ, чим порушив п.п. 2.4 а ПДР України

Згідно п. 12.4ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

При цьому суд вважає, що зазначення в постанові про порушення п.12.5 ПДР є технічною опискою інспектора поліції, оскільки фабула скоєного правопорушення, чітко викладена в оскаржуваній постанові, відповідає в повній мірі п.12.4 ПДР, як і правильно визначеня кваліфікації скоєного правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП.Сам факт неточного зазначення пунтку ПДР при вірному встановленні дійсних обсавин справи не спростовує порушення водієм вимог ПДР.

Поряд цим, суд вважає, що позивачем не надано доказів на спростування обставин викладених у оспорюваній постанові.

Крім того, з переглянутого в судовому засіданні відео, записаного з вимірювача автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCAM 000344, вбачається, що позивач дійсно керував автомобілем зі швидкістю 78 км/год.

Окрім цього, позивач, зокрема, вважає використання TruCAM незаконним, оскільки використовувався незаконно, а себе таким, що не вчиняв адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Проте, такі твердження позивача не відповідають дійсності.

Результати фото- та відеофіксації лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000344, на якому зафіксовано автомобіль позивача БМВ Х5 НОМЕР_1 , як такий, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму на автомобільних дорогах в межах дії дорожнього знаку 5.45 при в`їзді в населений пункт с.Андрійки та за встанволеного дорожнього знаку 5.70 .

Суд вважає даний доказ належним, допустимим та таким, що доводить вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, висновок про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП повністю відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», передбачає, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, дана стаття дозволяє інспектору патрульної поліції використовувати інформацію, отриману із відеотехніки, що закріплена на форменому одязі, службових транспортних засобах з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем надано до матеріалів справи усі необхідні згідно вимогам чинного законодавства докази проходження приладом TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000344 - державної повірки , сертифікат відповідності , експертний висновок правильності криптографічного алгоритму шифрування .

Посилання позиваач на неможливість застосовувати цей прилад для вимірювання швидкості ТЗ станом на 2020 рік - не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що є наслідком помилкового тлумачення норм права.

У рішенні від 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вищевикладених роз`яснень Конституційного Суду України та норм КУпАП, відповідачем правомірно застосовано скорочене провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КоАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. В Постанові, що оскаржується, не зазначено жодного доказу, на підставі якого інспектором було прийняте рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Інспектором поліції при ухвалені постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача наведено докази на підтвердження скоєння позивачем порушення, визначеного диспозиції вказаної норми закону ст.122 ч.1 КпАП України , зворотнього що не спростовує позивач.

Згідно ст.77ч.1,2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вимогами статті280КпАП Українивизначено: Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання вимог статті 280 КпАП України здійснюється на підставі вимог статті 251 КпАП України якою визначено: Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КпАП України: розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.276 КпАП України - справа про адміністративне правопорушення розглядаються за місцем його вчинення.

Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. так, відповідно до рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5- рп/2015 - «аналіз положень глави 22 кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. зокрема, словосполучення «замісцем йоговчинення»,застосоване уположенні частини першоїстатті 276кодексу,за якою«справа проадміністративне правопорушеннярозглядається замісцем йоговчинення»,вказує намісцезнаходження органу,уповноваженого закономрозглядати справупро адміністративнеправопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За такого, відмова відповідача у перенесенні розгляду адміністратиивної справи на інший час - за відсутності належного обгрунтування поважності причин такого клопотання з боку позивача - не є неправомірною.

Також оглянутим судом відеозаписом спростовується твердження позивача, що йому не було надано можливості скористатися правовою допмогою, адже на його вимогу інспектором йому було запропоновано зателефонувати своєму адвокатові, на що він відповів, що його адвокат як раз перебуває разом з ним в автомобілі.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, саме до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.122 КУпАП.

При цьому, у відповідності до ч. 2 цієї статті, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським не було порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прав позивача.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається, як на підставу для скасування постанови про адміністративне правопорушення на те, що тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM» є виключеним з Державного реєстру, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача вчинено безпідставно.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3 197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17941, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 24.12.2019 та чинного до 24.12.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000344, є придатним до застосування.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Водночас, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які введено в експлуатацію з 2012 по 2015 роки, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Слід також врахувати, що на відеозаписі, дослідженому в судовому засіданні зафіксовано що позивач заперечував законність своєї зупинки , категорично відмовився на неодноразову вимогу поліцейського надавати йому посвідчення водія.

Вказана поведінка позивача свідчить про неусвідомлення ним протиправності своїх дій в сфері безпеки дорожнього руху ( під час керування ТЗ) , що, всвою чергу, створює підвищену суспільну небезпеку таких дій як для самого себе та пасажирів його автомобіля, так і інших учасників дорожнього руху.

Поряд з цим, поліцейський поводив себе у відповідності до своїх службових обов`язків, був витраманим і ввічливим, що відповідає Правилам етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016 року.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

В силу положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки підстави для скасування оскаржуваної постанови судом не встановлені, тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Крім того, суд враховує, що заположеннями ст. 36 КУпАП , якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездітності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення позивачем правил дорожнього руху, що давало підстави для притягнення його до встановленої законом відповідальності, крім того він керував транспортним засобом і не пред`явив для перевірки посвідчення водія.

З огляду на наведене, суд приходить до переконливого висновку про те, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 740431 від 13.08.2020 року інспектор патрульної поліції Юрасов М.В. Управління патрульної поліції в Полтавській бласті діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, та правомірно притягнув правопорушника ОСОБА_1 до передбаченої законом адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Враховуючи вищевказане, оскільки підстави для скасування оскаржуваної постанови судом не встановлені, тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

При цьому суд звертає увагу на те, що у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]). Таким чином, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони.

Відповідно до ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати з відповідача на клристь позиваач відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 134,139 241-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Кременчуці про скасування постанови про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня складання повного тексту сторонами у разі, якщо воно не буде оскаржена. Якщо рішення буде оскаржено, то воно набирає законної сили після перегляду справи судом апеляційної інстанції якщо його не буде скасовано.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання повного тексту до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.