Справа № 826/3451/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року

м. Київ

справа № 826/3451/17

адміністративне провадження № К/9901/63730/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шевцової Н. В.,

суддів: Кашпур О. В., Уханенка С. А.

за участю

секретаря судового засідання Кучера Р. В.

учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи -3 Долгова Ю. В.

представника третьої особи -4 Пуленець А. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 826/3451/17

за позовом ОСОБА_1

до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань,

треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Президент України,

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2018 року, ухвалене в складі головуючого судді Качура І. А.,

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Василенка Я. М., суддів Кузьменка В. В., Шурка О. І.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань (далі - відповідач, Конкурсна комісія), треті особи: ОСОБА_2 (далі - третя особа - 1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - третя особа - 2, ОСОБА_3 ), Верховна Рада України (далі - третя особа - 3, ВРУ), Кабінет Міністрів України (далі - третя особа - 4, КМУ), Президент України (далі - третя особа - 5), у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (т. 1 а.с. 216), просив:

1.1. визнати незаконними та скасувати всі рішення Конкурсної комісії, прийняті після затвердження Регламенту Конкурсної комісії 25 квітня 2016 року;

1.2. зобов`язати Конкурсну комісію, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утриматися від вчинення будь-яких дій, пов`язаних з організацією та проведенням конкурсу на посаду Голови Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань та заступника Директора Державного бюро розслідувань до моменту формування повного складу Конкурсної комісії, який становить дев`ять членів відповідно то вимог пункту 2.1 Регламенту Конкурсної комісії.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач указує, що Конкурсна комісія є суб`єктом владних повноважень, її рішення можуть бути предметом оскарження в адміністративному судочинстві, оскільки вони порушують законні права та інтереси позивача з приводу прийняття на публічну службу. Позивач оскаржує прийняте Конкурсною комісією рішення про недопущення його до участі у наступних етапах конкурсу на посаду Голови Державного бюро розслідувань за результатами проведених співбесід від 05 грудня 2016 року, оскільки воно прийняте неповноважним складом Конкурсної комісії.

2.1. За доводами позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не могли бути обраними до складу Конкурсної комісії, оскільки не мають вищої юридичної освіти і як наслідок, склад комісії, який складає 9 чоловік, не міг бути сформованим, отже, всі рішення відповідача є протиправними. Крім того, позивач зазначає, що й інші члени Конкурсної комісії також можливо не відповідають вимогам, установленим частиною одинадцятою статті 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

3. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, письмових заперечень проти позову не надав.

4. Представник Верховної Ради України надав письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

5. Представник Кабінету Міністрів України у судовому засіданні надав письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких уважає позовну заяву ОСОБА_1 необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки склад Конкурсної комісії було сформовано у спосіб, визначений чинним законодавством.

6. Представники третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог не надали.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

7. 25 квітня 2026 року протоколом № 5 на засіданні Конкурсної комісії було затверджено рішення про умови та строки проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника директора Державного бюро розслідувань, про що на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України розміщено відповідне оголошення.

8. Листом від 07 червня 2016 року ОСОБА_1 направив до Конкурсної комісії усі необхідні документи відповідно до умов, установлених частиною одинадцятою статті 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та статтею 57 Закону України «Про запобігання корупції».

9. 15 червня 2016 року на засіданні Конкурсної комісіїбуло прийняте рішення про затвердження списку кандидатів, які подали документи для участі у конкурсі на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника директора Державного бюро розслідувань (протокол № 8).

10. Протоколом № 10 від 21 липня 2016 року на засіданні Конкурсної комісії було затверджено рішення про допуск позивача до участі у конкурсі на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника директора Державного бюро розслідувань.

11. Позивач за результатами тестування на знання законодавства був включений до списку кандидатів, які набрали необхідний прохідний бал, що підтверджується протоколом засідання конкурсної комісії від 01 листопада 2016 року № 16 та згідно з рішенням Конкурсної комісії від 11 листопада 2016 року був допущений до співбесіди.

12. На засіданні Конкурсної комісії позивач представив свою концепцію діяльності Державного бюро розслідувань та пройшов співбесіду з присутніми на засіданні членами Конкурсної комісії.

13. Протоколом № 30 від 05 грудня 2016 року на засіданні Конкурсної комісії було затверджено перелік кандидатів, які допущені до участі у наступних етапах конкурсу за результатами проведених співбесід із зазначенням посади (посад), на яку (які) претендує кандидат, до списку яких ОСОБА_1 не включено.

14. Протокол № 30 від 05 грудня 2016 року, а також рішення про недопущення до участі у конкурсі позивача оприлюднені не були.

15. З`ясовуючи повноважність складу Конкурсної комісії, суди першої та апеляційної інстанції установили, що ОСОБА_2 є представниками Верховної Ради України у складі Конкурсної комісії.

16. ОСОБА_3 входить до складу Конкурсної комісії за квотою Кабінету Міністрів України.

17. Персональний склад Конкурсної комісії визначений відповідно Постановою Верховної Ради України від 29 березня 2016 року № 1041-VIII та Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01 червня 2016 року № 496 р.

18. Кандидатура ОСОБА_2 як претендента на входження до складу Конкурсній комісії (разом з іншими двома кандидатами) була рекомендована Комітетом з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності, враховуючи його величезний практичний досвід боротьби з корупцією і організованою злочинністю, необхідну правову (юридичну) підготовку, бездоганну ділову репутацію, високі професійні і моральні якості, суспільний авторитет (протокол засідання Комітету № 40 від 16 лютого 2016 року).

19. Зазначене рішення Комітету було оформлене відповідною Постановою, яка з дотриманням вимог Закону України «Про регламент Верховної Ради України» зареєстрована у Парламенті 16 лютого 2016 року за реєстр. № 4069.

20. 29 березня 2016 року на пленарному засіданні Верховної Ради України 235-ма голосами «За» було прийнято Постанову «Про визначення представників Верховної Ради України у складі комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань».

21. Доказів оскарження прийнятих Верховною Радою України, Президентом України чи Кабінетом Міністрів України актів, якими визначено персональний склад Конкурсної комісії, станом на момент розгляду справи позивачем чи іншими сторонами у справі не надано.

22. Позивачем в ході розгляду цієї адміністративної справи не заявлялися позовні вимоги щодо визнання протиправним Розпорядження Кабінету Міністрів України про визначення персонального складу Конкурсної комісії в особі ОСОБА_3 від 01 червня 2016 року № 496-р або Постанови Верховної Ради України від 29 березня 2016 року № 1041-VIII.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

23. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

24. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив того, що при формуванні персонального складу Конкурсної комісії не було порушено чинного законодавства України, отже, відсутні підстави для скасування рішень, прийнятих Комісією з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань.

25. Суди попередніх інстанцій зазначили, що чинним законодавством визначено виключний перелік ознак, відповідно до яких особа не може стати членом Конкурсної комісії. При цьому, суди дійшли висновку, що відсутність, у одного чи декількох з кандидатів, вищої освіти не може бути беззаперечною підставою вважати склад Конкурсної комісії не сформованим.

26. Крім того, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вчинити дії не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від тих, які не підлягають задоволенню.

ІV. Касаційне оскарження

27. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції,позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 11 жовтня 2018 року.

28. У касаційній скарзі позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

29. Порушення норм матеріального права доводиться позивачем на підставі того, що судами неправильно застосовано статтю 11 Закону України «Про державне бюро розслідувань», якою визначено, що членами Конкурсної комісії можуть бути особи, які мають бездоганну ділову репутацію, вищу юридичну освіту, високі професійні і моральні якості, суспільний авторитет. Як наслідок, на думку позивача, Конкурсна комісія у неповному складі обрала Голову Конкурсної комісії та Секретаря Конкурсної комісії, що унеможливлює прийняття рішень.

30. За доводами позивача підставами позову було те, що як мінімум у двох членів Конкурсної комісії не було юридичної освіти, а також бездоганної ділової репутації та суспільного авторитету, що не враховано судами попередніх інстанцій.

31. Порушення норм процесуального права доводиться позивачем з огляду на те, що суд апеляційної інстанції 1) не надав оцінку аргументам, які були викладені в тексті апеляційної скарги, 2) не встановив чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги апеляційної скарги, 3) не встановив інші фактичні дані, які мають значення для вирішення адміністративної справи; 4) текст постанови не містить мотивів прийняття або відхилення аргументів, викладених представником позивача в апеляційній скарзі.

32. У зв`язку із зазначеним позивач у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким визнати рішення Конкурсної комісії про недопущення ОСОБА_1 до участі у наступних етапах конкурсу на посаду Голови Державного бюро розслідувань за результатами проведених співбесід, ухвалене Конкурсною комісією на засіданні 05 грудня 2016 року (згідно з протоколом засідання Конкурсної комісії від 05 грудня 2016 року № 30), нечинним та скасувати.

33. Касаційна скарга позивача містить клопотання про розгляд справи за його участі.

34. Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Окружного адміністративного суду міста Києва справу № 826/3451/17 (суддя-доповідач Стрелець Т. Г., судді Білоус О. В., Желтобрюх І.Л.).

35. 25 жовтня 2018 року справа № 826/3451/17 надійшла до Верховного Суду.

36. 07 листопада 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник третьої особи - Верховної Ради України - спростовував доводи касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

37. Відзив на касаційну скаргу не містить клопотання про розгляд справи за участі представника Верховної Ради України.

38. 06 червня 2019 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 643/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зізміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т. Г., що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг.

39. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 07червня 2019 року визначено склад суду: головуючого суддю Шевцову Н. В., суддів Кашпур О. В., Уханенка С. А.

40. 18 листопада 2020 року ухвалою Верховного Суду справу № 826/3451/17 призначено до розгляду у судовому засіданні, яке відбудеться 01 грудня 2020 року о 14:30 год.

41. 01 грудня 2020 року ухвалою Верховного Суду оголошено перерву в судовому засіданні до 12 січня 2021 року, 14 год 30 хв.

42. 29 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшли пояснення представника Кабінету Міністрів України на касаційну скаргу, в яких представник третьої особи наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про встановлення виключного переліку ознак, відповідно до яких особа не може стати членом Конкурсної комісії. За доводами представника третьої особи, відсутність вищої юридичної освіти у членів Конкурсної комісії не є підставою вважати її склад не сформованим, оскільки її членів було призначено Постановою Верховної Ради України та Розпорядженням Кабінету Міністрів України, які позивачем не оскаржувалися.

43. Крім того, представник третьої особи зазначає про відсутність порушеного права позивача та обраного способу захисту. На думку третьої особи, наслідки розгляду цієї справи жодним чином не вплинуть на імперативний обов`язок органів державної влади, а результат розгляду справи не матиме наслідком вплив на юридичні наслідки, що сприятимуть відновленню порушеного права позивача.

44. У зв`язку із зазначеним представник Кабінету Міністрів України просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

45. Пояснення на касаційну скаргу містять клопотання третьої особи розглядати справу за участі особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України.

46. 12 січня 2021 року позивач в судовому засіданні надав додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсної комісії про недопущення ОСОБА_1 до участі у наступних етапах конкурсу на посаду Голови Державного бюро розслідувань за результатами проведених співбесід, ухвалене Конкурсною комісією на засіданні 05 грудня 2016 року (згідно з протоколом засідання Конкурсної комісії від 05 грудня 2016 року № 30); 2) визнати протиправним та скасувати всі рішення Конкурсної комісії, прийняті після затвердження Регламенту Конкурсної комісії 25 квітня 2016 року.

V. Релевантні джерела права та акти їхнього застосування

47. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

48. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

49. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

50. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

51. За змістом окремих положень статті 11 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII Директор Державного бюро розслідувань призначається на посаду Президентом України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до подання комісії з проведення конкурсу (далі - Конкурсна комісія) на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань.

51.1. Організацію та проведення конкурсу здійснює Конкурсна комісія відповідно до цього Закону.

51.2. До складу Конкурсної комісії входять:

1) три особи, визначені Президентом України;

2) три особи, визначені Верховною Радою України за поданням комітету Верховної Ради України, до предмета відання якого належать організація та діяльність органів досудового розслідування;

3) три особи, визначені Кабінетом Міністрів України.

51.3. Членами Конкурсної комісії можуть бути особи, які мають бездоганну ділову репутацію, вищу юридичну освіту, високі професійні і моральні якості, суспільний авторитет. Не може бути членом Конкурсної комісії особа, якщо вона:

1) за рішенням суду визнана недієздатною або обмежена у цивільній дієздатності;

2) має судимість за вчинення злочину, не погашену або не зняту в установленому законом порядку (крім реабілітованої особи), або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення, або яка притягалася судом до відповідальності за вчинення умисного злочину;

3) відповідно до вироку суду, що набрав законної сили, позбавлена права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, або обіймати певні посади.

51.4. Конкурсна комісія вважається повноважною у разі затвердження в її складі не менше шести осіб.

51.5. Рішення Конкурсної комісії вважається прийнятим, якщо за нього на засіданні Конкурсної комісії проголосували не менше п`яти членів Конкурсної комісії.

51.6. Голова та секретар Конкурсної комісії обираються з числа членів Конкурсної комісії.

51.7. Рішення Конкурсної комісії можуть бути оскаржені до суду лише з питань додержання встановленого цим Законом порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань.

VІ. Позиція Верховного Суду

52. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

53. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

54. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.

55. Формування складу Конкурсної комісії є виключною компетенцією Президента України, Кабінету Міністрів України та Верховної Ради України і здійснюється з дотриманням вимог статті 11 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII.

56. У своїй позовній заяві, так само як і апеляційній та касаційній скаргах, позивач наголошував на тому, що як мінімум два члена Конкурсної комісії не мають вищої юридичної освіти, а також ставив під сумнів, що вони мають бездоганну ділову репутацію та суспільний авторитет, а тому не відповідають вимогам статті 11 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII. Таким чином, позивач у позовній заяві наголошує, що спірне рішення є протиправним, оскільки воно прийняте неповажним складом Конкурсної комісії через наявність обґрунтованих сумнівів щодо відповідності щонайменше двох з її членів вимогам, які висуваються до них приписами Закону.

57. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанції виходили з того, що при формуванні персонального складу комісії не було порушено вимог чинного законодавства України, отже, відсутні підстави для скасування рішень прийнятих Комісією з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань.

58. Верховний Суд уважає, що такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, виходячи з такого.

59. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII Державне бюро розслідувань організовується і діє на засадах відкритості та прозорості діяльності Державного бюро розслідувань для суспільства та демократичного цивільного контролю, підзвітності і підконтрольності визначеним законом державним органам. Державне бюро розслідувань діє гласно тією мірою, що не порушує права і свободи людини і громадянина, не суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства та законодавства про державну таємницю.

60. Пунктом 2 частини першою статті 4 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII визначено, що незалежність Державного бюро розслідувань від незаконного втручання у його діяльність гарантується, зокрема, визначеними цим та іншими законами, особливим порядком добору, призначення та звільнення Директора Державного бюро розслідувань, а також вичерпним переліком підстав для припинення його повноважень, визначеним цим Законом.

61. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII Директор Державного бюро розслідувань призначається на посаду Президентом України за поданням комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань (далі - Конкурсна комісія).

62. Отже, незалежність Державного бюро розслідувань як органу досудового розслідування зі спеціальним статусом забезпечується, зокрема, особливим порядком добору, призначення та звільнення Директора Державного бюро розслідувань, організацію та проведення якого здійснює Конкурсна комісія.

63. Таким чином, дотримання порядку формування Конкурсної комісії, відповідність членів Конкурсної комісії вимогам Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII є передумовою проведення прозорого конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань та забезпечення незалежності Державного бюро розслідувань як інституції.

64. Спростовуючи доводи позивача щодо невідповідності ОСОБА_2 вимогам статті 11 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що його кандидатуру було затверджено Постановою Верховної Ради України від 29 березня 2016 року № 1041-VIII, прийнятою на пленарному засіданні.

65. При цьому суди попередніх інстанцій зазначили, що кандидатура ОСОБА_2 як претендента на входження до складу Конкурсній комісії (разом з іншими двома кандидатами) була рекомендована Комітетом з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності, враховуючи його величезний практичний досвід боротьби з корупцією і організованою злочинністю, необхідну правову (юридичну) підготовку, бездоганну ділову репутацію, високі професійні і моральні якості, суспільний авторитет (протокол засідання Комітету № 40 від 16 лютого 2016 року).

66. Разом з тим судами попередніх інстанцій не досліджувалися докази, якими обґрунтоване відповідне рішення Комітету щодо бездоганної ділової репутації, суспільного авторитету ОСОБА_2 , а також не перевірялося чи відповідає цей кандидат вимогам про наявність у нього вищої юридичної освіти.

67. Щодо кандидатури ОСОБА_3 , який входить до складу Конкурсної комісії за квотою Кабінету Міністрів України, то матеріали справи взагалі не містять жодних доказів, які б вказували на перевірку судами попередніх інстанцій дотримання процедури його призначення.

68. Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що доказів оскарження прийнятих Верховною Радою України, Президентом України чи Кабінетом Міністрів України актів, якими визначено персональний склад Конкурсної комісії, станом на момент розгляду справи позивачем чи іншими сторонами у справі не надано. У зв`язку із зазначеним суди дійшли висновку,що перевірка дотримання вимог, які висуваються до кандидатів в члени Конкурсної комісії, не є предметом розгляду цієї справи.

69. Верховний Суд вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, виходячи з такого.

70. Розпорядження Кабінету Міністрів України, яким визначено персональний склад Конкурсної комісії в особі ОСОБА_3 від 01 червня 2016 року № 496-р, а також Постанова Верховної Ради України від 29 березня 2016 року № 1041-VIII, якою визначено до складу Конкурсної комісії, зокрема, ОСОБА_2 є індивідуальними актами, які стосуються інтересів конкретних осіб та правовідносин за участю таких осіб. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, зокрема, чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

71. У рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) визначено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

72. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

73. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, від 06 та 12 червня 2018 року у справах № 800/489/17 та 800/587/17 відповідно, від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18 та від 09 квітня 2019 року у справі № 9901/611/18 та інших.

74. Крім того, Велика Палата Верховного Суду, надаючи тлумачення поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», дійшла висновку, що це поняття необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

75. Відповідну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18 та інших.

76. Зважаючи на поняття «спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», а також ураховуючи відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, позивач не є належних суб`єктом оскарження Розпорядження Кабінету Міністрів України від 01 червня 2016 року № 496-р та Постанови Верховної Ради України від 29 березня 2016 року № 1041-VIII.

77. У справі, що розглядається, підставою звернення до суду із зазначеним позовом позивачем визначено протиправність рішення Конкурсної комісії про недопущення ОСОБА_1 до участі у наступних етапах конкурсу на посаду Голови Державного бюро розслідувань за результатами проведених співбесід внаслідок прийняття його неповажним складом Конкурсної комісії через відсутність повноважень на його прийняття у окремих її членів, які не відповідають вимогам закону, що висуваються до членів Конкурсної комісії

78. Тобто, порушення своїх прав позивач обґрунтовує саме тим, що оскаржуване ним рішення, хоча і прийняте з формальним дотриманням процедури його прийняття, проте в його ухваленні брали участь суб`єкти, у яких відсутні повноваження на участь у прийнятті такого рішення, що суперечить статті 2 КАС України.

79. Таким чином, у цій справі судами попередніх інстанцій не було установлено всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено доказів, якими суб`єкти призначення членів Конкурсної комісії обґрунтували свої рішення щодо бездоганної ділової репутації, суспільного авторитету, тощо у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також судами не перевірено доводи позивача про відсутність у цих осіб вищої юридичної освіти, так само як і щодо інших членів Конкурсної комісії, на чому наголошував позивач у позовній заяві.

80. Установлення цих обставин справи має значення для правильного її вирішення, оскільки позивач оскаржує рішення Конкурсної комісії про недопущення його до участі у наступних етапах конкурсу на посаду Голови Державного бюро розслідувань за результатами проведених співбесід, ухвалене Конкурсною комісією на засіданні 05 грудня 2016 року, саме з підстав прийняття цього рішення неповажним складом Конкурсної комісії через невідповідність деяких її членів вимогам статті 11 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII.

81. У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким визнати нечинним та скасувати рішення Конкурсної комісії про недопущення ОСОБА_1 до участі у наступних етапах конкурсу на посаду Голови Державного бюро розслідувань за результатами проведених співбесід, ухвалене Конкурсною комісією на засіданні 05 грудня 2016 року (згідно з протоколом засідання Конкурсної комісії від 05 грудня 2016 року № 30).

82. Під час розгляду цієї справи позивач неодноразово як у позові, так і в апеляційній скарзі наголошував на невідповідності членів Конкурсної комісії вимогам, установленим статтею 11 Закону України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII, водночас ці доводи позивача не перевірені судами попередніх інстанцій.

83. Приписами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

84. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

85. Ураховуючи межі доводів та вимог касаційної скарги, а також те, що порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущено судами як першої, так і апеляційної інстанцій, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до вимог статті 353 КАС України.

VІІ. Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 250, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року в справі № 826/3451/17 скасувати.

3. Адміністративну справу № 826/3451/17 за позовом ОСОБА_1 до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Президент України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

4.Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. В. Шевцова

Судді О. В. Кашпур

С. А. Уханенко

Повний текст постанови складено 13 січня 2021 року