Справа № 640/19148/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Київ № 640/19148/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Смолій І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва»

до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення та наказу

встановив:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення № 25 від 07.08.2019 року про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (далі - рішення) та наказ № 3247 від 12.07.2019 року про проведення позапланового заходу (перевірку) (далі - наказ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2019 відкрито провадження у даній адміністративній справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачем, в якості підстав позову, зазначається, зокрема, про те, що відповідачем допущені порушення вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V (далі - Закон № 877-V), головне управління не приступало до здійснення перевірки, керівнику підприємства направлення на здійснення перевірки від 15.07.2019 № 2622, акт про створення перешкод та акт перевірки № 3247-10 від 18.07.2019 за участю або у присутності директора не складались і на підпис не вручались.

Також, позивач посилається на відсутність затвердженої та оприлюдненої уніфікованої форми акта перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а також на відсутність закону, який прямо уповноважує відповідача на здійснення заходу.

07.11.2019 до суду надійшов відзив відповідача, в якому він посилається, зокрема, на наступне:

- підприємством створено перешкоди шляхом ненадання документів для виконання покладених функцій на посадових осіб головного управління;

- 16.07.2019 головним управління вручено позивачу офіційний запит про надання інформації;

- направлення на перевірку містить перелік посадових осіб, які мали б право брати участь у здійсненні заходу;

- головним управлінням перевірка підприємства не завершена;

- уніфікована форма акта перевірки затверджена наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 14.08.2013 № 965 (далі - наказ № 965).

Також, відповідачем до суду надані письмові пояснення від 19.02.2020 та клопотання про надання додаткових пояснень від 13.03.2020 року.

Позивачем подані заперечення від 30.11.2020 № 46-3803 та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2020 у справі № 640/19148/19 судом клопотання позивача задоволено, витребувано від головного управління копію електронного носія із відеофіксацією позапланової перевірки, що була проведена відповідно до наказу № 3247 від 12.07.2019 та направлення № 2622 від 15.07.2019 у приміщенні підприємства та у присутності його уповноваженої особи.

На виконання вищевказаної ухвали головним управлінням надано заяву від 16.12.2020, в якій воно посилається на те, що відеофіксація позапланової перевірки не здійснювалась і на підтвердження цього надані пояснення головного спеціаліста Ведяшкіна В.В. від 16.12.2020.

Враховуючи приписи ч. 1 та ч. 2 ст. 257 КАС України, адміністративна справа розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

12.07.2019 начальником головного управління виданий наказ № 12.07.2019 №3247 про проведення позапланового заходу, відповідно до якого чотирьом посадовим особам головного управління наказано здійснити позапланову перевірку підприємства у термін з 15.07.2019 по 26.07.2019. Предметом перевірки зазначено стан виконання підприємством п. п. 2, 3 припису головного управління від 22.03.2019 № 314 (з проведення відеофіксації).

16.07.2019 до підприємства надійшло направлення на проведення заходу від 15.07.2019 № 2622 (далі - направлення). Підставою для здійснення заходу визначено п. п. 2, 3 припису головного управління від 22.03.2019 № 314. Предметом здійснення заходу визначено стан виконання позивачем п. п. 2, 3 припису головного управління від 22.03.2019 № 314 про усунення порушень вимог законодавства (з проведенням відеофіксації).

16.07.2019 до підприємства надійшов запит про надання інформації, підписаний головним спеціалістом І.О. Бондаренко.

У вказаному запиті повідомлялось про здійснення позапланової перевірки підприємства та необхідність підготовки інформації з підтверджуючими матеріалами, а саме: дані про здійснення перерахунку за послуги «Прибирання прибудинкової території» та «Поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження» мешканцям будинків Деснянського району м. Києва; копію паспорта 1, 2 та 11 сторінок керівника підприємства.

Вказані документи необхідно було підготувати для перевірки на 11 год. 00 хв. 18.07.2019.

22.07.2019 року, відповідачем, на адресу позивача, поштою, були надіслані акт № 3247-10 перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 18.07.2019 (далі - акт перевірки) та акт про створення перешкод посадовій особі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у проведенні перевірки від 18.07.2019 (далі - акт про створення перешкод). Вказані акти отримані позивачем 12.08.2019 року.

Також, 12.08.2019 на адресу позивача надійшло рішення.

У акті перевірки зазначено, зокрема, наступне:

- перевірку розпочато 16.07.2019 та завершено 18.07.2019;

- особами, що брали участь у перевірці, є головні спеціалісти Бондаренко І.О. та Ведяшкін В.В., директор Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» ОСОБА_2.;

- по всім питанням розділу «Питання, що підлягають перевірці» проставлено відмітку в графі «НІ» («ні, не виконано, не дотримано не відповідає, відсутнє»);

- виявлено порушення п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення» № 5007-VI (далі - Закон № 5007-VI) та ст. 1883 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- в графі «детальний опис виявленого порушення» зазначено, що створено перешкоди для виконання покладених на уповноважені органи функцій, при здійсненні позапланової перевірки;

- графа «пояснення, зауваження або заперечення щодо проведеної перевірки та складеного акта перевірки, що мають місце з боку суб`єкта господарювання» не заповнена;

- в графі «відмітка про відмову від підписання посадовими особами та/або уповноваженими особами суб`єкта господарювання, третіми особами цього акта перевірки» міститься напис «від підпису відмовились, акт направлено рекомендованим листом, /підпис/, Бондаренко І.О. ».

У акті про створення перешкод зазначено, що його складено головними спеціалістами Бондаренко І.О. та Ведяшкіним В.В. у присутності заступника начальника юридичного відділу Хатченко Т.В. у приміщенні підприємства. Також, у акті про створення перешкод, з посиланням на положення ст. 11 Закону № 877-V встановлено порушення директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» ОСОБА_2 вимог ст. 11 Закону № 877-V, а саме: створено перешкоди службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, за що передбачена відповідальність згідно ст. 20 Закону № 5007-VI. Графа «Посадові та/або уповноважені особи суб`єкта господарювання, треті особи: з актом ознайомлено, один примірник цього акта отримано» залишена не заповненою.

У вказаному рішенні зазначено, що т.в.о. заступника начальника головного управління, розглянувши матеріали позапланової перевірки підприємства, проведеної головним спеціалістом відділу контролю за регульованими цінами Бондаренко І.О. (акт перевірки № 3247-10 від 18.07.2019), суб`єкт господарювання - підприємство, директор суб`єкта господарювання - ОСОБА_2 , встановив порушення позивачем порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін. Також, зазначено, що перевіркою встановлено, що підприємством створено перешкоди для виконання покладених функцій на посадових осіб головного управління, чим порушено вимоги ст. 11 Закону № 877-V, за що передбачена відповідальність п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону № 5007-VI вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 18, п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону № 5007-VI, ст. 12 Закону № 877-V до підприємства застосовано штраф у розмірі 3400,00 грн.

Позивач не погоджується із рішенням та наказом відповідача, у зв`язку з чим вирішив звернутись до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, регулюються Конституцією України, Законами № 877-V та № 5007-VI, Постановою КМУ № 869, Постановою КМУ № 342 та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) (далі - державний нагляд) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду, їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду є Закон № 877-V.

Згідно абз. 2 ст.1 Закону № 877-V, державний нагляд - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом (абз. 3 ст. 1 Закону № 877-V).

Підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (абз. 4 ч.1 ст. 6 Закону № 877-V). У направленні зазначаються питання, необхідність яких стала підставою для здійснення позапланової перевірки (абз. 10 ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V).

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону № 877-V для здійснення позапланового заходу орган державного нагляду видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Відповідачем, до відзиву на позовну заяву, додано копію наказу № 3247.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду, яке підписується керівником органу державного нагляду або його заступником із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою (ч. 2 ст. 7 Закону № 877-V).

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону № 877-V у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду, що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу (ч. 4 ст. 7 Закону № 877-V).

Судом встановлено, що головним управлінням оформлено направлення, а його зміст співпадає із змістом наказу.

Згідно ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V, перед початком здійснення заходу, посадові особи органу державного нагляду зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду, і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення) (абз. 1 ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V).

Посадова особа органу державного нагляду без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених ст. 7 Закону № 877-V.

Державний нагляд здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 4 Закону № 877-V).

Органи державного нагляду та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу (ч. 8 ст. 4 Закону № 877-V).

Позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником (ч. 11 ст. 4 Закону № 877-V).

Згідно ч. 12 ст. 4 Закону № 877-V перед початком здійснення державного нагляду посадова особа органу державного нагляду вносить запис до журналу реєстрації заходів державного нагляду (за наявності такого журналу у суб`єкта господарювання).

Як вбачається з матеріалів справи, направлення містить штамп реєстрації вхідної кореспонденції підприємства за № 2049/04 від 16.07.2019.

Судом встановлено, що відповідачем не дотримано вимог вищевказаних норм, а позапланову перевірку підприємства, визначену наказом та направленням, не можна вважати здійсненою. Таких висновків суд дійшов з огляду на наступне.

В порушення абз. 1 ч. 5 ст.7 Закону № 877-V, перед початком здійснення перевірки позивача, посадові особи головного управління не пред`явили керівнику підприємства направлення та службові посвідчення. Наявність на направленні штампу реєстрації вхідної кореспонденції не є безумовним свідченням того, що воно було вручене саме керівнику підприємства із пред`явленням йому службових посвідчень посадовими особами головного управління.

Доказів протилежного відповідачем не надано.

Суд зауважує, що таким доказом мав бути електронний носій із відеофіксацією позапланової перевірки, що мала бути проведена відповідно до наказу та направлення у приміщеннях підприємства та у присутності його уповноваженої особи. Суд витребував такий носій від відповідача ухвалою від 03.12.2020. Однак, відповідач повідомив суду (заява від 16.12.2020), що відеофіксація позапланової перевірки у приміщеннях підприємства не здійснювалась.

Надаючи оцінку вказаному факту, суд приймає до уваги наступне.

Згідно п. 2 Положення про головне управління, у своїй діяльності воно керується, зокрема, Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держпродспоживслужби.

Органи державного нагляду та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу (ч. 8 ст. 4 Закону № 877-V).

Відповідно до змісту уніфікованої форми акта, що є додатком 2 до Методики розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 342, в акті перевірки має бути присутній розділ «Процес проведення заходу (його окремої дії) фіксувався:». Складений відповідачем акт перевірки такого розділу взагалі не містить.

Згідно п. 18 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №803-р, Мінагрополітики вказано на обов`язок забезпечити впровадження процедури відеофіксації під час здійснення працівниками Держпродспоживслужби заходів державного нагляду (контролю).

П. 1. 2. наказу Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (далі - Держпродспоживслужба) від 20.12.2017 № 1207 керівникам головних управлінь Держпродспоживслужби в областях та м. Києві наказано, починаючи з 01.01.2018, при здійсненні державного контролю (нагляду) у сфері господарської діяльності здійснювати фіксування процесів планових та/або позапланових заходів державного контролю (нагляду) засобами відеофіксації відповідно до Методичних рекомендацій фіксування процесів здійснення планових та/або позапланових заходів державного контролю (нагляду) засобами відеофіксації (далі - Методичні рекомендації).

Згідно п.5 Розділу І Методичних рекомендацій, затверджених Головою Держпродспоживслужби 31.07.2018, об`єктами відеофіксації, в залежності від сфери державного нагляду (контролю) є, зокрема: документа та інші носії інформації у паперовому вигляді; території та приміщення тощо; місце здійснення заходу державного нагляду (контролю), а також інші об`єкти відповідно до покладених на Держпродспоживслужбу завдань.

П. 4 Розділу ІІ Методичних рекомендацій визначено, що засобом відеофіксації забезпечується кожен структурний підрозділ, що задіяний при здійснення заходів державного нагляду (контролю).

Згідно пунктів 4 - 7 Розділу ІІІ Методичних рекомендацій:

- відеозапис повинен проводитися безперервно та відображати усі етапи здійснення заходу або окремої дії заходу, зокрема, факти порушення вимог законодавства, що виявлені під час перевірки;

- на відеозаписах повинен чітко відображатися знятий об`єкт або його частина;

- відеозаписи повинні візуально відображати дату та час проведення зйомки;

- обов`язковий коментар посадової особи, яка проводить нагляд, має містити, зокрема, так відомості - посади, прізвища, імена, по батькові осіб, які проводять та/або беруть участь у заході; дату, час початку та місце проведення заходу; предмет заходу; дату та час завершення заходу.

Відеофіксація заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності сприяє підвищенню рівня об`єктивності, прозорості, неупередженості посадових осіб Держпродспоживслужби та є своєрідним «запобіжником» від неправомірності їх дій. Отже, відеозаписи є чи не єдиною формою (засобом) доказування у разі оскарження актів органів державного нагляду та доведення такими органами правомірності дій їх посадових осіб під час здійснення перевірок.

В силу вимог п. 8 ч. 1 ст. 8, абз. 1 ч. 2 ст. 9 та ч. 1 ст. 62 Закону України «Про державну службу» державні службовці зобов`язані виконувати накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України і, відповідно, наказ на проведення заходу державного нагляду підлягав обов`язковому виконанню уповноваженими на перевірку особами, в тому числі і в частині здійснення відеофіксації перевірки.

Пояснення головного спеціаліста головного управління Ведяшкіна В. В., викладені письмово на ім`я начальника головного управління та надані суду разом із заявою відповідача від 16.12.2020 року, не свідчать про наявність обґрунтованих підстав для невиконання наказу в частині та нездійснення відеофіксації позапланової перевірки.

Доводи відповідача про те, що наказом та направленням визначені посадові особи головного управління які мають право здійснювати перевірки, не обґрунтовуються посиланням на відповідні норми законодавства. З урахуванням вищевикладеного, всі посадові особи, визначені вказаними розпорядчими документами відповідача, були зобов`язані виконати наказ керівника, здійснити всі необхідні дії, визначені Законом № 877-V, провести перевірку та підписати акт перевірки. Вказаний підхід сприяє недопущенню зловживань з боку органів державного нагляду, їх посадових осіб та відповідає основним принципам державного нагляду, визначеним ст. 3 Закону № 877-V.

З огляду на вищевикладене, суд констатує відсутність одного з основних доказів, яким відповідач мав підтвердити факт здійснення перевірки підприємства.

Судом, також, встановлено, що в порушення норми абз. 10 ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V, у направленні не зазначені питання, необхідність яких стала підставою для здійснення позапланової перевірки.

В матеріалах справи наявний запит від 16.07.2019, підписаний головним спеціалістом головного управління та який надійшов до підприємства цього ж дня.

З урахуванням приписів норм ст. 74-76, 90 КАС України судом здійснено оцінку вказаного документу як доказу та встановлено наступне.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 8 Закону № 877-V орган державного нагляду в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду має право, зокрема, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду, у випадках та порядку, визначених законом. Вказана норма судом апеляційної інстанції безпідставно не застосована.

Відповідно до пп. 3 п. 1 ст. 18 Закону №5007-VI уповноважені органи мають право одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу.

Зважаючи на визначення терміну «орган державного нагляду», унормоване ст. 1 Закону № 877-V та приймаючи до уваги те, що вказаний Закон не ототожнює орган державного нагляду із його посадовими особами, запит про надання інформації від 16.07.2019 мав право видати виключно відповідач, як орган державного нагляду.

В порушення п. 1 гл. 3 Розділу III Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 та абз. 1 п. 33 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних органах та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 55 від 17.01.2018 року, він не містить реєстраційного індексу, а тому не є таким, що внесений до документаційного фонду відповідача.

Крім цього, в порушення абзаців 4 та 10 ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V, вказаним запитом від підприємства вимагалось надання документів про здійснення перерахунку за два види послуг, що не відповідає змісту припису № 314 від 22.03.2019, оскільки у приписі відсутні будь-які вимоги головного управління про здійснення підприємством перерахунків мешканцям житлових будинків Деснянського району м. Києва.

Реєстрація вказаного запиту позивачем не надає йому статусу офіційного документа головного управління і не спростовує порушень у його оформленні.

Закони № 877-V № 5007-VI не визначають такої форми створення перешкод у здійсненні перевірки як ненадання документів суб`єктом господарювання. У акті перевірки та акті про створення перешкод відсутня будь-яка інформація про те, що створення перешкод позивачем полягає у ненаданні документів.

Крім цього, суд приймає до уваги і той факт, що ненадання певним суб`єктом господарювання документів про виконання законних вимог органу державного нагляду оформлених відповідним приписом може свідчити виключно про невиконання таких вимог, а отже і висновки акта перевірки мають містити саме таку інформацію.

Відповідно, доводи відповідача з цього питання є необґрунтованими.

Позивачем не надано суду доказів надсилання листа від 16.07.2019 № 46-2836 на адресу відповідача, а тому суд не приймає його до уваги з огляду на предмет доказування у даній справі.

Теж саме стосується листа позивача від 18.07.2019 № 48-2891, оскільки він був отриманий відповідачем лише 31.07.2019 (після дат створення та надіслання акту перевірки та акту про перешкоди на адресу позивача).

Пояснення головного спеціаліста головного управління В.В. Ведяшкіна від 16.12.2020 з посиланням на лист позивача від 18.07.2019 та доводи представника відповідача Левенець В. О, викладені у заяві від 16.12.2020, до уваги судом не приймаються, оскільки станом на дату складення акту перевірки, який покладений в основу рішення, вказана посадова особа та відповідач не були обізнані про існування такого листа і його зміст.

Відповідно, доказів про створення будь-яких перешкод з боку позивача у здійсненні позапланової перевірки, визначеної наказом та направленням, матеріали справи не містять і з дотриманням вимог ст. 77 КАС України відповідачем іншого не доведено.

Отже, відповідачем, з дотриманням встановленого порядку та способу, не вжито дій для здійснення позапланової перевірки позивача та витребування від нього відповідних документів про виконання пунктів 2 та 3 припису № 314 від 22.03.2019.

Додатково, вказаний висновок, також, підтверджується наступним.

Згідно ч. 6 ст. 7 Закону № 877-V:

- за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду; найменування органу державного нагляду, а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід;

- посадова особа органу державного нагляду зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

- в останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду, які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

- у разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду вносить до такого акта відповідний запис.

- один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду, а другий зберігається в органі державного нагляду.

Відповідач стверджує (абз. 6 стор. 9 відзиву на позовну заяву від 05.11.2019), що позапланова перевірка взагалі не була завершена.

З вищевикладеного вбачається, що акт перевірки міг бути складений виключно за результатами здійснення позапланової перевірки позивача, яка не відбулася з огляду на допущені посадовими особами відповідача порушення. У акті перевірки, складеному відповідачем, відсутній один з головних реквізитів - предмет державного нагляду. Вказане є порушенням норм ч. 6 ст. 7 Закону № 877-V.

Суд зауважує, що складення акта перевірки за відсутності факту здійснення перевірки у приміщенні підприємства та за участю його директора, а також за відсутності факту належного витребування документів відповідачем свідчить про порушення відповідачем ч. 11 ст. 4 Закону № 877-V, що призвело до неможливості реалізації позивачем права на участь у здійсненні перевірки та неможливості підписати акт перевірки посадовою особою підприємства (абз. 9 ч. 6 ст. 7 Закону № 877-V). Відповідно, внаслідок таких дій посадових осіб головного управління, позивач був позбавлений можливості скористатися правом підписати акт із зауваженнями (абз. 10 ч. 6 ст. 7 Закону № 877-V).

Відповідно, акт перевірки не був складений і не міг бути складений за участю директора підприємства ОСОБА_2 . Доказів про надання на підпис директору підприємства вказаного акту суду також не надано.

Наведене підтверджується також і протиріччями, що містяться в акті про перешкоди. Так, на першій сторінці цього акту зазначається, що він складений у присутності начальника юридичного відділу Хатченко Т. В., а на другій - що директором підприємства ОСОБА_2 порушено вимоги ст. 11 Закону № 877-V. Також, у акті про перешкоди не заповнена графа про ознайомлення із ним уповноваженої особи підприємства, вручення їй одного примірника цього акту або відмову такої особи у ознайомленні та його підписанні.

За доводами позивача, Хатченко Т. В. не обіймає посаду заступника начальника юридичного відділу, не була керівником підприємства або уповноваженою ним особою. Доказів на спростування вказаного відповідачем не надано. Так само не надано доказів про те, що акт про перешкоди дійсно складений у присутності вказаної особи.

Наведене свідчить, що акт про перешкоди також не був складений у приміщенні підприємства та у присутності його директора.

Будь-яких обґрунтованих пояснень вказаним суперечностям відповідачем не надано.

У розділі «Питання, що підлягають перевірці» акта перевірки у другій колонці таблиці міститься графа «Питання відповідно до переліку» та щодо яких, з пункту 1 до пункту 4.7. зазначено «НІ», що означає «ні, не виконано», «не дотримано», «не відповідає», «відсутнє».

Жодні документи, визначені у вищевказаній графі, відповідачем у встановлений порядок та спосіб від позивача не вимагались. Доказів на спростування цього відповідачем до матеріалів справи не подано.

Зазначення відповідачем у графі «Посилання на нормативно-правовий акт, вимоги якого порушено» розділу «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки» акта перевірки про порушення підприємством п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону № 5007-VI та ст. 1883 Кодексу України про адміністративні правопорушення є безпідставним, оскільки неможливо порушити норми законодавства якими визначається відповідальність за порушення вимог законодавства.

Наведені факти вчергове свідчать про те, що складення акту перевірки та акту про відбувалось із порушенням вимог Закону № 877-V. Посадовими особами головного управління позапланова перевірка не здійснювалась, директор підприємства участь у ній не приймав, акт перевірки та акт про перешкоди на підпис йому не надавались.

Позивач посилається на відсутність уніфікованої форми акта перевірки, розробленої, затвердженої та опублікованої у встановленому порядку органом державного нагляду.

Ч. 4 ст. 4 Закону № 877-V закріплено, що виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд у сфері господарської діяльності. Орган державного нагляду не може здійснювати державний нагляд у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду.

Державний нагляд здійснюється, зокрема, за принципами неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду, неприпустимості здійснення заходів державного нагляду різними органами державного нагляду з одного й того самого питання та наявності одного органу державного нагляду у складі центрального органу виконавчої влади (абзаци 9 та 14 ст. 3 Закону № 877-V).

Частиною 4 ст. 19 Господарського кодексу України визначено, що органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами.

Вказана норма виходить з конституційного принципу, що встановлює - органи державної влади, місцевого самоврядування діють у межах повноважень, та у спосіб, передбаченими Конституцією України та законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ст. 16 Закону № 5007-VI, органами державного контролю та спостереження у сфері ціноутворення є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами та інші органи, визначені законом.

Отже, суд приходить до висновку, що виключно законом встановлюється орган, уповноважений здійснювати державний нагляд за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Водночас, з урахуванням норм ч. 4 ст. 4 Закону № 877-V, суд зауважує, що відповідач не обґрунтував наявності у нього повноважень на здійснення державного нагляду у сфері господарської діяльності позивача - надання житлово-комунальних послуг. Закон № 877-V, зокрема ст. 2, та Закон № 5007-VI не визначають повноваження Держпродспоживслужби на здійснення державного нагляду за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у сфері господарської діяльності - надання житлово-комунальних послуг.

Заходи державного нагляду - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом (абз. 3 ст. 1 Закону № 877-V).

Згідно статей 16 та 17 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон № 3166-VI) центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, а одним з основних їх завдань є, зокрема, здійснення державного нагляду.

Утворення та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3 ст. 5 Закону № 3166-VI).

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (далі - Постанова КМУ № 442), утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба), поклавши на Службу, що утворюється, функції, зокрема, із здійснення державного контролю за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Держпродспоживслужба, відповідно до покладених на неї завдань (пп. 11 п. 4 Положення про Держпродспоживслужбу), у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, здійснює, зокрема, державний нагляд за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державний нагляд за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (п. 7 Положення про Держпродспоживслужбу).

Згідно ч. 15 ст. 4 Закону № 877-V, при здійсненні заходів державного нагляду посадові особи органів державного нагляду зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів. Вказана норма та Закон № 877-V в цілому не містять жодних виключень з цього правила.

Абз. 1 ч. 2 ст. 5 Закону № 877-V визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, розробляє Методику розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду, та Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 342 (далі - Постанова КМУ № 342) затверджені Методика розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) (далі - Методика 1) та Методика розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (далі - Методика 2).

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом 5 робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством (абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону № 877-V).

Згідно з п. 1 Методики 2, вона встановлює єдиний підхід до розроблення органами державного нагляду уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду.

Уніфікована форма акта перевірки розробляється органом державного нагляду та оприлюднюється на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня її затвердження (абз. 1 п. 2 Методики 2).

Відповідно, саме Держпродспоживслужба, як орган державного нагляду за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, зобов`язана виконати норму абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону № 877-V, затвердити уніфіковану форму акта та оприлюднити її на власному офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством. Судом встановлено та підтверджується доводами відповідача, що вказані дії не були вчинені.

Проте, відповідач стверджує, що уніфікована форма акта перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін затверджена наказом № 965.

Реквізити акта перевірки, складеного за результатами планової перевірки позивача та уніфікованої форми акта перевірки, затвердженої наказом № 965, є ідентичними, крім одного - назви органу - Державна інспекція з контролю за цінами.

Судом встановлено, що відповідач безпідставно використав у своїй діяльності уніфіковану форму акта, затверджену наказом № 965.

Згідно Положення про Мінекономрозвитку (в редакції станом на дату державної реєстрації Держпродспоживслужби 31.07.2015 та на дату здійснення планової перевірки позивача; з 11.09.2019 - Мінекономіки), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459, Мінекономрозвитку є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує, зокрема, формування державної політики у сфері захисту прав споживачів, державної політики з контролю за цінами, державної регуляторної політики та державної політики з питань ліцензування, дозвільної системи, нагляду у сфері господарської діяльності.

Ст. 92 Закону № 877-V, яка регламентує повноваження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань державного нагляду у сфері господарської діяльності, не визначені повноваження такого органу здійснювати державний нагляд за господарською діяльністю у сфері ціноутворення.

Постанова КМУ № 442, в редакції станом на дати видання Наказу № 965, державної реєстрації Держпродспоживслужби 31.07.2015 та на дату здійснення планової перевірки позивача, також не визначала Мінекономрозвитку (Мінекономіки) як орган, що здійснює державний нагляд за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у певній сфері (сферах) господарської діяльності.

Відповідачем не наведено жодного посилання на відповідний закон та його норму, відповідно до якого Мінекономрозвитку (Мінекономіки) є органом державного нагляду за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

З наведеного вбачається, що дублювання повноважень Мінекономрозвитку (Мінекономіки) та Держпродспоживслужби України (та її територіальних органів) забороняється законом і вказане міністерство не є органом державного нагляду у сфері державного нагляду за формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін і, відповідно, і не уповноважене розробляти, затверджувати та оприлюднювати уніфікований акт у цій сфері.

Суд також враховує норму абз. 15 ст. 3 Закону № 877-V, якою встановлено презумпцію правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду та норму ч. 7 ст. 4 Закону № 877-V, якою визначено, що у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду, така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Відповідно, повноваження Держпродспоживслужби щодо розробки, затвердження та опублікування уніфікованої форми акта перевірки визначені спеціальним Законом № 877-V.

Судом також встановлено, що уніфікована форма акта перевірки, затверджена наказом № 965, не відповідала уніфікованій формі акта, затвердженій Постановою КМУ № 342 у 2018 році.

Згідно п. 6 Методики 2 уніфікована форма акта перевірки розробляється згідно з додатком 2.

Уніфікована форма акта перевірки, затверджена Наказом № 965, не відповідала уніфікованій формі акта, затвердженій Постановою КМУ № 342 і на відміну від уніфікованої форми акта перевірки, що міститься у додатку 2 Методики 2, в уніфікованій формі акта перевірки, що затверджена Наказом № 965 відсутні або не співпадають більшість реквізитів. Зокрема, відсутні такі реквізити, як «вид суб`єкта господарювання за класифікацією суб`єктів господарювання (суб`єкт мікро-, малого, середнього або великого підприємництва), ступінь ризику», «Ступінь ризику суб`єкта господарювання», «Перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких складено перелік питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю)», «Перелік питань для суб`єктів господарювання щодо здійснення контролю за діями (бездіяльністю) посадових осіб органу державного нагляду (контролю)», «оцінка суб`єкта господарювання щодо професійного рівня посадових осіб органу державного нагляду (контролю), які проводили захід державного нагляду (контролю)», що є порушенням п. 5 Методики 2.

З 01.01.2017 року, на законодавчому рівні, було докорінно змінено порядок розроблення та затвердження органами державного нагляду уніфікованої форми акта, що складається за результатами здійснення заходів державного нагляду.

Так, Закон № 877-V, в редакції станом на 11.08.2013, не містив норми абзаців 1 та 2 ч. 2 ст. 5 (з`явилися в редакції цього Закону станом на 01.01.2017) щодо обов`язку Державної регуляторної служби України розробити Методику розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) та Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Із початком застосування нової Методики 2 всі критерії та уніфіковані форми актів, розроблені органами державного нагляду на підставі методик, затверджених постановами Уряду України, що втратили чинність згідно з п. 2 Постанови КМУ № 342, є нечинними, оскільки вони не відповідають новій Методиці 2 щодо розроблення актів.

Зважаючи на вищевикладене, суд зауважує, що відповідач використав у своїй діяльності уніфіковану форму акта перевірки, затверджену органом на те не уповноваженим і ця уніфікована форма акта не відповідає Методиці 2, Постанові КМУ № 342 та затвердженій нею уніфікованій формі акта.

Головне управління не обґрунтувало, яким чином уніфікована форма акта із переліком питань, затверджена Наказом № 965 у 2013 році, відповідає новим єдиним підходам до розроблення органами державного нагляду критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду і які впроваджені у 2017 році. Розробка критеріїв ризику органом державного нагляду зумовлює необхідність визначення цим же органом переліку питань та внесення їх до уніфікованої форми акта.

Суд також враховує, що застосування органом державного нагляду норми п. 4 Методики 2 не вбачалось можливим, оскільки перегляд уніфікованої форми акта не міг бути здійснений у зв`язку із відсутністю у органу державного нагляду затвердженої ним же форми акта, а розробка критеріїв ризику органом державного нагляду (з урахуванням вимог Методики 1 та Постанови КМУ № 1064) зумовлює необхідність визначення ним же переліку питань та внесення їх до уніфікованої форми акта (абзаци 7 та 9 ч. 2 ст. 5 Закону № 877-V).

Крім цього, у вказаній нормі відсутні будь-які посилання щодо застосування (або незастосування) її положень до уніфікованих форм актів, що затверджені та опубліковані до набрання нею чинності. Затвердження нової Методики 1 зумовлює зміну переліку питань для здійснення заходів державного нагляду, що вносяться до уніфікованої форми акта.

Відповідно, уніфікована форма акту перевірки має відповідати не лише нормам Закону № 877-V, а й враховувати критерії, встановлені законодавством для визначення ступеня ризику, що враховується органом державного нагляду під час визначення переліку питань для здійснення планового заходу, що затверджується наказом такого органу.

Отже, застосування форми акту, яка не враховує положення Методик 1 та 2, порушує принцип «належного урядування» та унеможливлює проведення перевірок без затвердження нової уніфікованої форми акту.

Судом також встановлено, що акт перевірки та уніфікована форма акта, затверджена наказом № 965 не відповідали п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 № 752, п. 2 Методики розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду та уніфікованій формі акта перевірки, що затверджені цією ж постановою (втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 342).

Відповідно, рішення № 25 від 07.08.2019 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, в основу якого покладено висновки акта перевірки, складеного з порушенням норм Законів № 877-V та № 5007-VI та за відсутності факту здійснення перевірки у межах, порядку та спосіб, що визначені цими ж Законами є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки підприємством оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, вимога про визнання протиправним та скасування наказу № 3247 від 12.07.2019 року про проведення позапланового заходу (перевірку) не є належним способом захисту позивача як суб`єкта державного нагляду, оскільки подальше скасування цього наказу не може призвести до відновлення його порушеного права. У задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

З огляду на встановлені судом факти, вищенаведені порушення правової процедури здійснення позапланової перевірки та оформлення її результатів відповідачем є фундаментальними.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Допустимість як властивість доказів поєднує в собі декілька вимог. Доказ вважається допустимим, якщо він отриманий уповноваженим суб`єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі.

Наведене свідчить, що відповідачем, та його посадовими особами, не були дотримані обов`язки, які є обов`язковими згідно абзаців 2, 8 та 10 ч. 2 ст. 8 Закону № 877-V.

Дії посадових осіб відповідача щодо здійснення позапланової перевірки позивача також свідчать про порушення основних принципів державного нагляду, визначених абзацами 4-8 ст. 3 Закону № 877-V.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС України).

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Суд, оцінюючи акт перевірки як доказ, повинен встановити відповідність його критерію допустимості.

Повне та всебічне встановлення обставин справи здійснюється виключно на підставі підтверджених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами учасників справи або таких міркувань та доводів стосовно певних обставин, які не потребують доведення. Докази, одержані з порушенням закону, не приймаються.

Використання доказів, отриманих з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості судового розгляду в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи має їх використання вирішальне значення для вирішення справи по суті.

Відповідно, з урахуванням встановлених судом фактів, акт перевірки є таким, що одержаний з порушенням порядку його складення.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом , запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, Суд, на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10.02.2010) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач, достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його доводи щодо правомірності оскаржуваного рішення № 25, суду не надав.

Ст. 79 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок надання правової кваліфікації відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначення, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору покладається на суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Також, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. Така позиція відповідає позиції, що викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 25.06.2019 по справі № 924/1473/15, а також у постанові Верховного суду від 22.01.2020 по справі № 210/2289/17.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З наявних у матеріалах справи платіжного доручення від 02.09.2019 №7421 вбачається, що позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 1921,00грн., відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, присудженню на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 960,50грн.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 19, 72-78, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 25 від 07.08.2019 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, видане Головним управлінням Держпродспоживслужби в місті Києві.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

3. Присудити здійснені Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (, адреса: 02217, м. Київ, вул. Закревського, 15) документально підтверджені судові витрати у розмірі 960,50 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, 12).

Рішення, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя І.В. Смолій