Справа № 501/536/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 501/536/17

Категорія: 600140000 Головуючий в 1 інстанції: Тюмін Ю.О.

Місце ухвалення: м. Чорноморськ

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

З січня 2016 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 49868375 з виконання рішення № 64511/12, виданого 19 листопада 2015 року Європейським судом з прав людини у справі "Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви", яким визначено на користь ОСОБА_1 підлягає виплата 1000 євро в перерахунку на національну валюту держави - відповідача та виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2012 року № 2а/1570/8165/2011, зазначеної у пункті 320 додатку до рішення Суду.

Згідно зазначеної постанови ГУ ПФУ в Одеській області зобов`язано здійснити перерахунок з 13.08.2008 року та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до подання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011 за № 14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , а саме: у календарному обчислені - 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому включені - 29 років 8 місяців 23 дня.

13 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, оскільки в ході виконання зазначеного рішення ЄСПЛ Міністерством юстиції України платіжним дорученням від 17.03.2016 № 1326 на користь ОСОБА_1 перераховані кошти у розмірі 28575,47 грн. (еквівалент 1000 євро) та платіжним дорученням від 06.09.2016 № 5623 сплачена заборгованість по рішенню національного суду в розмірі 2357,92 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року по справі № 501/536/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, визнано протиправними дії старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренко С.В. щодо внесення відомостей до Вимоги державного виконавця №467/23 від 23.08.2016 р. про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 . Вимогу державного виконавця №467/23 від 23.08.2016 р. про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та Постанову від 13.09.2016 року щодо закінчення виконавчого провадження ВП №49868375 скасовано.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про визнання дій Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в особі ВПВР протиправними та такими, що ускладнюють виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року та порушують права позивача.

Під час розгляду зазначеної заяви судом було встановлено, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2019 року по справі № 501/2675/18 визнано неправомірною бездіяльність Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі № 501/536/17 від 27.04.2018 року.

Департамент зобов`язано:

- вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 року в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключеними обставинами відповідно до вимог пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС Україна по справі № 2-а-5830/10/1570;

- здійснити примусове виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі № 501/536/17 від 27.04.2018 р.

03 квітня 2019 року по справі № 501/2675/18 було видано виконавчий лист, якій було направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Повідомленням ВПВР Департаменту від 16.04.2019 року № 58905342/6-20.1 повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що "у виконавчому документі, що надійшов на примусове виконання, відсутнє повне ім`я та по батькові посадової особи, яка його видала".

06 травня 2019 року вдруге видано виконавчий лист по адміністративній справі № 501/2675/18, який направлено до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України до виконання.

Повідомленням від 05.07.2019 року № дв/2 виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що "у виконавчому документі, пред`явленому на виконання, не зазначено інформацію про ідентифікаційний код суб`єкта господарювання - боржника" тобто, про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який не змогли знайти посадовці відділу примусового виконання рішень цього ж Департаменту.

24 липня 2019 року виконавчий лист по адміністративній справі № 501/2675/18 в третє направлено до виконання до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Повідомленням № дв/2 від 09.08.2019 року виконавчий документ повнуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що у виконавчому документі "не зазначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання", хоча виконавчий лист надруковано на стандартному бланку, який затверджено відповідним чином.

03 вересня 2019 року в четвертий раз виконавчий лист по адміністративній справі № 501/2675/18 направлено до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для виконання із відповідною заявою (а. с. 192-193).

Повідомленням № 60106949/6-20.1 від 19.09.2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що "згідно пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб …юридичну особу Департамент державної виконавчої служби за кодом припинено". Дата отримання повідомлення підтверджується інформацією на поштовому конверті та роздруківкою із офіційного сайту ДП "Укрпошта" щодо відстеження посилок та поштових відправлень.

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 в п`ятий раз з відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України отримано повідомлення № 60687067/20.1/22 від 25.11.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що у виконавчому документі не зазначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Головний державний виконавець ВППР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Рекашова А.М. повернула стягувачу виконавчий лист без прийняття до виконання, в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавчу службу", в якій зазначено про те, що "виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення".

Згідно з інформацією, яка вказана на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, заяви про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2019 року, заява отримана уповноваженою особою 08.11.2019 року, а рішення про повернення виконавчого документа прийнято 25.11.2019 року. Тобто, рішення приймалось протягом 17 днів.

Таким чином суд дійшов до висновку, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року по справі № 501/536/17 залишається невиконаним через грубе нехтування Департаментом ДВС Міністерства юстиції України своїх обов`язків.

Окремою ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2020 року (в редакції постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року) визнано протиправними, та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року по адміністративній справі № 501/536/17, дії Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в особі ВПВР щодо повернення стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання, в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавчу службу", відповідно до повідомлення № 60687067/20.1/22 від 25.11.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Департамент ДВС Міністерства юстиції України зобов`язано протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили, повідомити суд про вжиті, на виконання вимог окремої ухвали, заходи.

У липні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому просив у разі не подання звіту щодо виконання окремої ухвали від 18 березня 2020 року накласти на керівника Департаменту штраф в порядку статті 382 КАС України.

В обґрунтування заявленого клопотання повідомлялося, що окрему ухвалу міського суду від 18 березня 2020 року, яка набрала законної сили згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року Департаментом ДВС Міністерства юстиції України фактично не виконана.

Ухвалою Іллічівським міським судом Одеської області від 17 серпня 2020 року зобов`язано Департамент ДВС Міністерства юстиції України протягом п`ятнадцяти календарних днів, з дня отримання цієї ухвали надати суду звіт про виконання окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2020 року, а саме:

- які заходи були вжиті щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року по адміністративній справі № 501/536/17;

- які заходи були вжиті після скасування судом Вимоги державного виконавця № 467/23 від 23.08.2016 року про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та Постанови від 13.09.2016 року щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 49868375 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 року та Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2012 року у справі № 2а/1570/8165/2011.

У вересні 2020 року від відповідача до суду надійшов звіт про виконання рішення суду, в якому зазначено, що у зв`язку із находженням від ГУ ПФУ в Одеській області повідомлення про виконання зобов`язань в повному обсязі згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2012 року по справі 2а/1570/8165/2011 державний виконавець 03 червня 2019 року виніс постанову про закриття виконавчого провадження № 49868375.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 31.07.2020 року про накладення штрафу на керівника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Постановляючи судове рішення суд першої інстанції вважав заяву позивача необґрунтованої.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права та неповно з`ясування всіх обставин, просить його заяву від 31.07.2020 року задовольнити.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Надаючи правову оцінку ухвалі суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до наступного.

Згідно із приписами частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що приписами КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, якій має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Згідно до частини першої статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Відповідно до частини другої вказаної статті, у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Положенням частини четвертої цієї ж статті встановлено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що за своєю суттю окрема ухвала є формою реагування суду на виявлені порушення вимог законодавства та інструментом для їх усунення шляхом надання відповідних вказівок особі / особам, до компетенції та/або обов`язку яких відноситься усунення виявлених порушень.

За такого правового регулювання, колегія суддів надходить до висновку про неможливість застосувати до спірних правовідносин приписів статті 382 КАС України, а тому заява ОСОБА_1 про накладення на керівника Департаменту штрафу в порядку статті 382 КАС України задоволенню не підлягає.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції також правомірно відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , проте з помилковим визначенням підстав для такої відмови.

Водночас, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не враховано наступні обставини справи.

Так, згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Крім того, статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) висловив правову позицію, відповідно до якої принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Як вбачається з матеріалів справи, окремою ухвалою від 18.03.2020 року в редакції постанови апеляційного суду від 07.07.2020 року, через грубе нехтування відповідачем своїми обов`язками при виконанні рішення Європейського суду з прав людини, визнано протиправними дії Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в особі ВПВР, та такими, що ускладнюють виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року по адміністративній справі № 501/536/17 та зобов`язано Департамент протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили, повідомити суд про вжиті, на виконання вимог окремої ухвали, заходи.

Проте, відповідь на окрему ухвалу про вжиті заходи департаментом, у строки встановлені окремою ухвалою не надано.

Разом з тим, в подальшому, ухвалою Іллічівським міським судом Одеської області від 17 серпня 2020 року зобов`язано Департамент ДВС Міністерства юстиції України протягом п`ятнадцяти календарних днів, з дня отримання цієї ухвали надати суду звіт про виконання окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2020 року

На виконання ухвали суду від 17.08.2020 року Департаментом ДВС Міністерства юстиції України надано звіт про виконання окремої ухвали від 18.03.2020 року, в якому відповідач зазначив, що листом від 23.04.2020 року заступник начальника Департаменту повідомив суд щодо вжитих заходів.

Проте, доказів щодо вжиття заходів, які б усунули порушення вимог закону при виконанні рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 року та Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2012 року у справі № 2а/1570/8165/2011 не надано.

Повідомлення про скасування повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 60687067/20.1/22 від 25.11.2019 та відкриття виконавчого провадження не є достатніми заходами, вжитими на виконання окремої ухвали, яка була прийнята з підстав нехтування відповідачем своїми обов`язками, оскільки не усунуто перепони у завершені судового провадження і в реалізації ОСОБА_1 його гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Зазначення в звіті про те, що відповідач у справі не є належним стягувачем у виконавчому провадженні, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки таке не є предметом спору у даній справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній лист від 23.04.2020 року на який посилається департамент вказуючи про повідомлення суду про вжиті заходи на виконання окремої ухвали.

Таким чином, окрема ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2020 року є не виконаною.

Водночас, колегія суду зазначає, що невиконання особою вимог окремої ухвали є підставою для застосування до неї адміністративного стягнення, що не взято до уваги судом першої інстанції.

Так, згідно статті 185-6 КУпАП залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, законодавчо презюмується як обов`язковість виконання вимог окремої ухвали, так і відповідальність у разі її невиконання.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 560/4030/18.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) (статті 185-4 - 185-9).

Відповідно до ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема статтями 183-1 - 185-11 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.308, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_1 від 31.07.2020 року про накладення штрафу на керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - відмовити.

Повідомити Головне управління Національної поліції у місті Києві (код в , 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) про невжиття відповідальною особою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заходів до усунення порушень вимог закону зазначених в окремій ухвалі Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2020 року по справі № 501/536/17.

Направити копію даної ухвали Головному управлінню Національної поліції у місті Києві, для вирішення питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст.185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також сторонам у справі для відома.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 16 січня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова