Справа № 722/1595/20
Суддя: Унгурян С. В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 722/1595/20
Номер провадження 2-а/722/1/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Ткач Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище адміністративним позовом.

Посилався на те, що 01.11.2020 року інспектором СРПП Тисменецького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Костюком Д.В. відносно нього винесено постанову серії БАА №819959 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП, а саме здійснення зупинки транспортного засобу на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки осіб з інвалідністю».

Вважає винесену постанову інспектора незаконною, оскільки правопорушення він не вчиняв, а інспектором поліції не було надано будь-яких доказів його вчинення.

Позивач також зазначив, що 01.11.2020 року приблизно о 6 год. 40 хв. він керував транспортним засобом марки Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_1 в по вул. Надвірняньській в с. Черніїв Тисменецького району Івано-Франківської області. Заїхавши на АЗС «Шелл» він припаркував автомобіль на вільному місці стоянки та пішов до приміщення АЗС.

Повернувшись до автомобіля він побачив працівників поліції, один з яких одразу почав складати відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знака 5.38 «Місце для стоянки осіб з інвалідністю».

Разом з цим, будь-яких знаків, які б позначали місце для стоянки автомобілів людей з інвалідністю на АЗС не було, а на дорожньому покритті були лише сліди від знаку, який, враховуючи темну пору доби та погодні умови (туман) йому не був видний.

Просив скасувати винесену відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА №819959, провадження у справі закрити та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

11.12.2020 року від представника відповідача В.М. Луцишина до суду надійшов відзив на позов, в якому останній проти його задоволення заперечував та зазначив, що 01.11.2020 року інспектором СРПП Тисменецького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Костюком Д.В. в ході патрулювання було виявлено, що водій автомобіля марки Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_1 на дорозі по вул. Надвірняньській в с. Черніїв Тисменецького району Івано-Франківської області здійснив зупинку транспортного засобу на місці, яке позначено табличкою 7.17 «місце для інвалідів», чим порушив вимоги пункту 8.4.Г ПДР України. Встановивши факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП інспектор Костюк Д.В., у відповідності до вимог закону, розглянув справу про адміністративне правопорушення, в результаті чого виніс постанову серії БАА №819959 та застосував до позивача стягнення у виді штрафу в сумі 1020 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи до суду не з`явився, надіславши 23.12.2020 року до канцелярії суду клопотання про проведення судового засідання без його участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.11.2020 року інспектором СРПП Тисменецького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Костюком Д.В. відносно ОСОБА_1 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №819959 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП.

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 01.11.2020 року о 06 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом Мерседес Бенц Віто, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Надвірняньській в с. Черніїв Тисменецького району Івано-Франківської області здійснив зупинку транспортного засобу на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки осіб з інвалідністю», порушивши пункт 8.4.Г ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП.

Стаття 1 КУпАП передбачає, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Згідно п.9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Статтею ст.251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.5 ст.122 КУпАП, зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю", тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 4 Загальної частини Правил паркування транспортних засобів встановлено, що місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно ПДР України дорожній знак 5.38 «Місце для стоянки», застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Табличка 7.17 «Інваліди», вищезазначених правил, означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог цих Правил.

Відповідно до п.8.4. г, е ПДР України наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження, е) таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

У розділі 34 ПДР встановлено, що дорожня розмітка 1.1. (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Таким чином, межі будь-якого місця стоянки чи парковки транспортного засобу повинні бути позначені дорожньою розміткою 1.1, а якщо таке місце призначене лише для стоянки чи паркування автомобілів водіїв з інвалідністю, то таке місце повинне бути додатково позначене дорожніми знаками 5.38 та табличкою 7.17 чи дорожньою розміткою 1.30 Розділу 34 ПДР.

Як вбачається з оскаржуваної позивачем постанови, інспектором притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 за зупинку автомобіля в зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки» та не зазначено про наявність додаткової таблички 7.17 «Особи з інвалідністю».

Окрім цього, про відсутність вказаного знаку посилалась і представник позивача в позові.

Згідно п.8.51 ПДР України, дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

Згідно ДСТУ 2587:210 «Безпека дорожнього руху РОЗМІТКА ДОРОЖНЯ Загальні технічні вимоги», затверджених наказом Держспоживстандарту України №590 від 27.12.2010 року, основне призначення розмітки - забезпечення візуального орієнтування водіїв при виборі напрямку і режимів руху за різних дорожніх умов; інформування та попередження про небезпеку та умови руху; позначення ділянок для пересічення проїзної частини пішоходами та велосипедистами. Розмітка повинна бути видима як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху.

Як вбачається з пояснень позивача, викладених ним в позовній заяві та обставин справи, дорожня розмітка із зазначенням місця стоянки автомобілів для осіб з інвалідністю була нанесена нечітко, в силу зношеності, погодних умов та пори доби візуально не розпізнавалась.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Враховуючи наведені вище обставини, а саме відсутність на місці паркування додаткової таблички 7.17 ПДР України, а також поганий стан дорожньої розмітки, якою мало би бути позначене місце для стоянки інвалідів суд вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме винуватість.

Окрім цього, Верховний Суд в постанові по справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2018 року зазначив, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Стаття 77 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно із статтею 31 Закону «Про Національну поліцію» № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу, зокрема фото чи відео фіксації, які б доводили факт вчинення позивачем ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини суд вважає, що ОСОБА_1 незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП, а тому винесена відносно нього постанова серії БАА №819959 від 01.11.2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю складу

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Оскільки судом винесено рішення про задоволення позову в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, представником позивача не було надано суду будь-яких доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу (договору, розрахунку понесених витрат, акту приймання наданих послуг, квитанції, тощо), а тому відсутні правові підстави для стягнення цих витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 245, 251-252, 280 КУпАП, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ст.ст. 2-14, 241-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №819959 від 01.11.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, - скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (вул.Академіка Сахарова,15 м.Івано-Франківськ, 76000) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів після оголошення рішення суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області.

Суддя: Унгурян С.В.