Справа № 520/17646/2020
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р. № 520/17646/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 06 жовтня 2020 року на підставі заяви від 16.11.2020, в розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму пенсію за віком, із зарахуванням до загального трудового стажу, який дає право на пенсію за віком, періоду роботи в повному обсязі та календарному обчисленні з 01.06.2001 по 31.01.2003 на ДСП «Вишнева» ТОВ «Хлібопродукт» згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , заповненої 28.12.1977 Колгоспом «Зоря», та архівної довідки № 01-51/1387 від 30.10.2020 КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів», в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (до 01.01.2004) як за повні місяці, без застосування розрахунку стажу за вказаний період згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, а також проводити відповідні виплати, без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018, та без застосування будь-яких обмежень щодо виплати заборгованості, в тому числі поетапного чи часткового; визнати протиправним та скасувати Рішення №6268 від 19.11.2020 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, зарахуванні до загального трудового стажу в повному обсязі періоду роботи з 01.06.2001 по 31.01.2003 на ДСП «Вишнева» ТОВ «Хлібопродукт».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення та дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду від 09.12.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що його рішення є правомірним, тому що в нього немає підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу.

В період з 28.12.2020 по 11.01.2021 суддя Панов М.М. знаходився у щорічній відпустці, тому вирішення вказаного питання здійснюється в перший робочій день після відпустки.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом із матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач досяг пенсійного віку, а саме 60 років, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», додавши до зави трудову книжку колгоспника № НОМЕР_2 , заповнену 28.12.1977, архівні довідки КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» від 30.10.2020 №01-51/1387, №01-51/1388.

Рішенням №6268 від 19.11.2020 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком.

В обґрунтування відмови відповідачем зазначено, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи віком від 60 років за наявності страхового стажу не менше 27 років з 01 січня по 31 грудня 2020 року. На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення склав 26 років 05 місяців 03 дні. Період роботи з 02.06.2001 по 31.01.2003 зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, оскільки в трудовій книжці відсутні відомості щодо наказу про звільнення з роботи. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач вважаючи дане рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, звернувся до суду з даним позовом.

Так, судом встановлено, що 01 червня 2001 року згідно наказу про прийом №54 від 01.06.2001, позивача прийнято в ДСП «Вишнева» ТОВ «Хлібопродукт» різноробочим. 31.01.2003 мене звільнено із займаної посади, однак не вказано дату та номер наказу.

У позовній заяві позивачем вказано, що в 2002 році ДСП «Вишнева» не в повному обсязі подавало звітність до Пенсійного фонду та наприкінці 2002 року позивачу повідомили, що ДСП «Вишнева» ліквідовується, тому з січня 2003 року він не працював, а трудову книжку він отримав лише наприкінці 2003 року із записами про звільнення 31.01.2003.

Позивач не заперечує той факт, що з січня 2003 року він не працював, проте зазначає, що працював по грудень 2002 року.

На вимоги працівників Пенсійного фонду України позивачем з метою підтвердження періоду роботи в ДСП «Вишнева» було подано заяву до КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів».

На заяву позивача листом №01-51/1387/1388 від 30.10.2020 КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» надано архівні довідки про стаж та реорганізацію ДСП «Вишнева».

Відповідно до архівної довідки №01-51/1387 від 30.10.2020КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» вказано, що в архівному фонді ДСП «Вишнева» в наказах директора за 2001 рік немає даних про прийняття на роботу гр. ОСОБА_1 , а у відомостях нарахування заробітної робітної плити він значиться з червня 2001 року, посада не вказана. Підтвердити факт звільнення з роботи гр. ОСОБА_1 31 січня 2003 року не вбачається можливим в зв`язку з тим, що документи з особового складу ДСП «Вишнева» здані на збереження до КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» по грудень 2002 року. У відомостях нарахування заробітної плати гр. ОСОБА_1 значиться по грудень 2002 року, посада не вказана.

Вказана інформація збігається із записами трудової книжки щодо прийому та періоду роботи.

Відповідно до архівної довідки №01-51/1388 від 30.10.2020 КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» надано інформацію про те, що підприємство у листопаді 2002 року припинило свою діяльність, призначена ліквідаційна комісії, згідно наказу від 14 листопада 2002 року №11/7.

Таким чином, КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» підтверджено факт роботи позивача та її період з червня 2001 року по грудень 2002 року.

Також, відповідачем в рішенні про відмову вказано наступне: «Період роботи з 02.06.2001 по 31.01.2003 зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, оскільки в трудовій книжці відсутні відомості щодо наказу про звільнення з роботи.». Відповідно до розрахунку стажу вказано: 02.06.2001 - 12.06.2001 - 0 років 0 місяців 11 днів; 01.07.2001 - 10.07.2001 - 0 років 0 місяців 10 днів; 01.08.2001 - 05.08.2001 - 0 років 0 місяців 5 днів; 01.09.2001 - 03.09.2001 - 0 років 0 місяців 3 дні; 01.06.2002 - 02.06.2002 - 0 років 0 місяців 2 дні.

Так, згідно даних форми ОК-5 вказано заробітну плату за період з червня 2001 року по грудень 2002 року по наступним місяцям: червень-вересень 2001 року, червень 2002 року, щодо інших місяців інформація відсутня, однак КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» зазначає про наявність у позивача заробітної плати за спірний період.

Крім того, механізм зарахування стажу згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, а тим більше пропорційно чи відповідно до внесків застосовується лише з 01.01.2004, а до стажу, набутого до 01.01.2004 застосовуються норми раніше діючого законодавства.

Тобто, навіть в разі відсутності в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5, система персоніфікованого обліку) даних про заробітну плату, стаж зараховується відповідно до даних трудової книжки чи підтверджуючих документів, якими виступає архівна довідка №01-51/1387 від 30.10.2020 КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів», тобто весь стаж з червня 2001 року по грудень 2002 року підлягає зарахуванню до загального трудового стажу.

Суд зазначає, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії мають чоловіки, після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа піддягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного Фондувідповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності ним Законом.

Абзацом 1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне печі сійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року, а періоди, відносно яких відповідач застосував норми до 01 січня 2004 року, тому відносно стажу з червня 2001 року по грудень 2002 року застосовуються норми раніше діючого законодавства, тобто норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», яким встановлено зарахування стажу на підставі даних трудової книжки або архівних відомостей.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 1 сг. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботі:, який дає право на трудову пенсію, яка є чинною станом на дату подання позову, встановлено:

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з пунктами 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, суд зазначає, що у позивача є в наявності трудова книжка, яку він надав відповідачу для призначення пенсії за віком. Вказана трудова книжка містить записи, якими підтверджено роботу у ДСП «Вишнева», які завірені чіткими відтисками печатки та не містять ні виправлень, ні інших помарок, які б давали підстави сумніву у їх правдивості. Також архівною довідкою №01-51/1387 від 30.10.2020 КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» підтверджено весь стаж у ДСП «Вишнева» з червня 2001 рокупо грудень 2002 року.

Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Також, правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим законом.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зокрема, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених вказаним Законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" від 16.12.1993 №3721-ХІІ, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно із частинами 11 та 12 статті 9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Положеннями ч. 1 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-1V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з абзацами 1, 3 пункту 4.1 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного вид) пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 9 розділу 1 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління ПФУ 30.07.2015 №13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 №991/2743 органи Пенсійного фонду не мають права: вимагати від заявника надання документів, інформації або вчинення дій, надання або здійснення яких не передбачено законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відповідні відносини, або які знаходяться в розпорядженні (віднесені до компетенції) відповідного органу Пенсійного фонду.

Тобто, відповідач мав право запросити інформацію з архівної установи самостійно.

Крім того, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним судом у постанові від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, згідно п. 1 ч. 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, то настає за днем досягнення пенсійного віку,якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. В разі припущення цього строку пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Отже, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком в межах встановленого законодавством тримісячного строку.

Щодо вимоги позивача про виплату пенсії однією сумою суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. З позовної заяви не вбачається жодних обставин, які б обґрунтовували необхідність виплати позивачу пенсії однією сумою. Отже, дана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію згідно з постановою КМУ №159 від 21.02.2001 без урахування постанови КМУ №649 від 22.08.2018, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок), № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Суд зазначає, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за №487/6923/16-а.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при виплаті пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 06 жовтня 2020 року на підставі заяви від 16.11.2020, в розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму пенсію за віком, із зарахуванням до загального трудового стажу, який дає право на пенсію за віком, періоду роботи в повному обсязі та календарному обчисленні з 01.06.2001 по 31.01.2003 на ДСП «Вишнева» ТОВ «Хлібопродукт» згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , заповненої 28.12.1977 Колгоспом «Зоря», та архівної довідки №01-51/1387 від 30.10.2020 КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів», в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004, як за повні місяці, без застосування розрахунку стажу за вказаний період згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Визнати протиправним та скасувати Рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №6268 від 19.11.2020 щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії за віком, зарахуванні до загального трудового стажу в повному обсязі періоду роботи з 01.06.2001 по 31.01.2003 на ДСП «Вишнева» ТОВ «Хлібопродукт».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов