Справа № 200/9959/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 р. Справа№200/9959/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні позивачеві нового розрахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення позивачеві, яку отримував під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачеві грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату позивачеві недоплаченої частини одноразової грошової допомоги під час проходження військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 04.07.2016 року по 23.05.2017 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ). Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 23.05.2017 року № 146, позивача з 23.05.2017 року було виключено із списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення.

30.07.2020 року, та повторно 12.08.2020 року, позивач звертався до відповідача із заявамив яких просив надати інформацію про те в якому розмірі йому була нарахована грошова допомога для оздоровлення за час проходження військової служби (за кожен рік окремо) та надати відомості про те, яка була сума грошового забезпечення в місяці нарахування грошової допомоги для оздоровлення. У разі недоплати, просив нарахувати та виплатити.

Жодних відповідей на вищевказані заяви, позивач не отримав, однак під час телефонної розмови з ТВО помічника командира НОМЕР_4 з фінансово-економічної служби, йому було повідомлено про відсутність підстав для включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога для оздоровлення, та підстав для проведення відповідного перерахунку (доплати).

Посилаючись на протиправність нездійснення перерахунку та виплати грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням такого виду грошового забезпечення як щомісячна додаткова грошова винагорода, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що відповідно до п. 30.2Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, закріплено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Посилаючись на те, що позивач не звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з відповідною заявою/рапортом про отримання грошової допомоги для оздоровлення, зазначено, що у військової частини не виникало обов`язку здійснювати виплату такої допомоги, оскільки право ініціювання її виплати належить виключно військовослужбовцю, у зв`язку із чим наголошено на безпідставності позовних вимог.

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

У період з 30 листопада 2020 року по 17 грудня 2020 року суддя Христофоров перебував на лікарняному.

У період з 28 грудня 2020 року по 16 січня 2021 року суддя Христофоров А.Б. перебував у відпустці.

Будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення процесуальних строків, встановлених нормами КАС України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або заяв про продовження процесуальних строків, встановлених судом, з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду не надходило.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 у період з 04.07.2016 року по 23.05.2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ).

Згідно із витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.07.2016 року № 225, військовослужбовця за контрактом лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , - з 04 липня 2016 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Наказано виплачувати, зокрема, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% місячного грошового забезпечення (а.с. 10).

Згідно із посвідченням, серії НОМЕР_5 , від 21 листопада 2016 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 9).

Згідно із витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.05.2017 року № 146, військовослужбовця за контрактом старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , - з 23 травня 2017 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Зазначено, що відпустку за 2017 рік не використав.

Матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017 рік не отримав.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції від 11.06.2008 № 260 не отримав (а.с. 11).

30.07.2020 року, та повторно 12.08.2020 року, позивач звертався до Військової частини НОМЕР_1 (ппВ0576) із заявами в яких просив надати інформацію про те в якому розмірі йому була нарахована грошова допомога для оздоровлення за час проходження військової служби (за кожен рік окремо) та надати відомості про те, яка була сума грошового забезпечення в місяці нарахування грошової допомоги для оздоровлення. У разі недоплати, просив нарахувати та виплатити (а.с. 14,17).

Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що відповіді на вищевказані заяви позивача від 30.07.2020 року та від 12.08.2020 року, до теперішнього часу позивачеві не надані.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ).

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч. 2 вказаної статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова № 1294) та Інструкцією про «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженою Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (далі -Інструкція №260, чинна на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 260, військовослужбовцям, які відповідно до законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення (щорічні основні відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки у зв`язку з хворобою для лікування, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, що надаються в особливий період, інші додаткові відпустки, визначені відповідними законами України), грошове забезпечення виплачується за весь період цих відпусток.

Відповідно до п. 30.3 Інструкції №260, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Пунктами 30.1, 30.2 Інструкції № 260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм, чинних на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення надається виключно на підставі відповідної заяви військовослужбовця.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, позивач ОСОБА_1 з відповідними заявами/рапортами про надання грошової допомоги на оздоровлення до ВЧ НОМЕР_1 не звертався. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідь на відзив на позовну заяву від позивача до суду не надходив.

З витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23 травня 2017 року № 146, також вбачається, що відпустку за 2017 рік позивач не використовував, та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017 рік не отримував.

Відомостей щодо вибуття позивача у відпустку у 2016, отримання ним грошової допомоги на оздоровлення, її суми та складових, сторонами суду також не представлено.

Отже, позивачем не було надано суду ані доказів про його вибуття у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) ані відповідної заяви, наданої протягом поточного року (без вибуття у відпустку), ані відповідного наказу командира військової частини.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи представлених суду письмових доказів слідує, що позивачем не було вчинено активних (необхідних) дій спрямованих на реалізацію свого права на отримання грошової допомоги на оздоровлення, відтак, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні самостійні підстави для нарахування та виплати позивачеві такої допомоги, що свідчить про відсутність протиправних дій/бездіяльності з боку Військової частини НОМЕР_1 стосовно нездійснення розрахунку спірної допомоги на оздоровлення позивача.

При цьому суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).

Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача.

Дії суб`єкта владних повноважень щодо прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду звернення особи є формою активної поведінки, що направлена на реалізацію владних управлінських функції даного суб`єкту. В свою чергу, підставою для вчинення дій є відповідна заява особи, подана уповноваженому органу в установленому порядку.

Як було судом зазначено вище, враховуючи, що позивач із заявами про надання йому грошової допомоги на оздоровлення до відповідача не звертався, а отже були відсутні протиправні дії/бездіяльність з боку ВЧ НОМЕР_1 , враховуючи відсутність доказів нарахування сум такої допомоги, її складових, то вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату спірної грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби, не можуть бути задоволені, оскільки права та інтереси позивача попередньо будь-якою бездіяльністю, діями або рішеннями відповідача не порушені.

При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем, не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не нарахування, невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги на оздоровлення та наявність правових підстав для зобов`язання останнього вчинити певні дії, у зв`язку із чим, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивач, згідно із пунктом 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись, ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 18 січня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров