Справа № 320/1815/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1815/20 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії відповідача у не здійсненні зарахування усіх періодів роботи ОСОБА_1 у зоні відчуження ЧАЕС починаючи з 07.05.2004 року до страхового стажу в полуторному розмірі, як роботу в зоні відчуження та за Списком №1, відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та невірному визначенню понаднормативного стажу з урахуванням пункту а) статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплачувати пенсію з червня 2018 року із зарахуванням до страхового стажу усіх періодів роботи ОСОБА_1 у зоні відчуження ЧАЕС починаючи з 07.05.2004 року в полуторному розмірі, як роботу в зоні відчуження та за Списком №1, відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням Довідок встановленої форми, затвердженими постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 09.03.1988 року №122 та постановою КМУ від 05.07.2006 року за №920, збільшивши доплату за понаднормативний стаж за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київської області та зобов`язано останнього здійснити перерахунок та виплачувати пенсію з червня 2018 року із зарахуванням до страхового стажу усіх періодів роботи ОСОБА_1 у зоні відчуження ЧАЕС починаючи з 07.05.2004 року в полуторному розмірі, як роботу в зоні відчуження та за Списком №1, відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням Довідок встановленої форми, затвердженими постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 09.03.1988р. №122 та постановою КМУ від 05.07.2006 року. за №920. В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Також, апеляційну скаргу було подано й позивачем. Позивач зазначила, що рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, а саме щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії з червня 2018 року із збільшенням доплати за понаднормативний стаж за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років з урахуванням пункту а) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є помилковим, винесеним в цій частині з порушенням норм матеріального права.

Оскільки апеляційні скарги подані на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка, з 13.06.2012 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Славутича Київської області, на даний час це є Управлінням обслуговування громадян Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України (надалі - відповідач), як одержувач пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної відповідно до Закону України 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-ІV).

Після призначення пенсії позивачка продовжувала постійно працювати у ДСП «Чорнобильська АЕС» і до 26.09 2019 року та відносилася до осіб, які постійно працюють у зоні відчуження.

Згідно протоколу про призначення пенсії, станом на 22.02.2019 року (здійснення останнього перерахунку з індексації пенсії), основний розмір призначеної позивачу пенсії за віком становить 4987,66 грн. (0,40917 х 2,76765 х 4404,35).

Де 0,40917 - індивідуальний коефіцієнт стажу;

2,76765 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати;

4404,35 - середня заробітна плата по Україні за 2014, 2015 та 2016 роки з урахуванням коефіцієнту індексації 1,17.

Разом, з надбавками, підвищеннями встановленими законодавством, загальний розмір пенсії складає 5095,06 грн.

Загальний трудовий стаж становить 30 років 15 днів, з них 11 років роботи за Списком №1, всього стажу, для розрахунку - 41 рік 15 днів (без урахування кратності розрахунку). Стаж зараховано по 31.05.2018 року.

Доплата за понаднормативний стаж (10 років) - 107,40 грн.

Вважаючи, що період стажу роботи в зоні відчуження мав бути врахований позивачем в полуторному розмірі з 01.01.2004 року, а також вважаючи, що відповідачем при обчисленні пенсії протиправно не збільшено доплату за понаднормовий стаж за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років, позивач звернулася до суду з позовом.

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У ст. 62 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не заперечується стаж роботи позивача за Списком № 1.

Щодо врахування в полуторному розмірі періоду стажу роботи в зоні відчуження за Списком № 1, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року № 831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» (з подальшими змінами та доповненнями) визначено, що особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36).

Постанова №831 прийнята у відповідності з положеннями статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає пільги щодо обчислення стажу роботи.

Так, згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивачка отримує пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за пільговим стажем, за Списком №1, тобто, із зменшенням пенсійного віку, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, позивачкою обрано умови та порядок пенсійного забезпечення при призначенні пенсії, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

У п 16 Розділу XV Прикінцеві Положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що за періоди трудової діяльності після 01.01.2004 року винятки в обчисленні страхового стажу не в одинарному розмірі можуть бути передбачені виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно абзацу 10 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Отже, вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачають можливість зарахування до страхового стажу додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи за Списком № 1. Водночас, норми цього закону не містять положень про те, що стаж роботи за списком № 1 зараховується до страхового стажу у полуторному розмірі. Крім того, норми зазначеного закону не містять посилань на можливість застосування при розрахунку страхового стажу за списком № 1 положень інших законодавчих актів та/або нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, зокрема згаданої вище постанови від 10 вересня 2008 року № 831.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин, зокрема до періоду трудової діяльності позивача після 01.01.2004 року підлягають застосуванню положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які не передбачають зарахування стажу роботи за списком № 1 до страхового стажу у полуторному розмірі. Період трудової діяльності (роботи) позивачки з 01.01.2004 року, що враховуються до страхового стажу, як вказано в частині четвертій статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», крім випадків, передбачених саме цим Законом, мають вираховуватися на загальних підставах - в одинарному розмірі.

Отже, відмовляючи у зарахуванні спірних періодів у полуторному розмірі відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що право на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений вказаною нормою стаж, мають право особи виключно за умови отримання ними пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто у даному випадку, законодавцем обраний порядок розрахунку пенсії визначено ключовою умовою для збільшення пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В даному випадку, як свідчать матеріали справи, позивач не виявляла бажання переходу на пенсію за віком на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому підстави для застосування частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні.

Оскільки вказані обставини судом першої інстанції залишені поза увагою та цим обставинам судом не надана належна правова оцінка, а також враховуючи те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог виходив з помилкових мотивів, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ГУ ПФУ та скасування судового рішення з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Доводи позивача, наведені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій- відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких