Справа № 400/2949/20
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2021-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 січня 2021 року м. Київ № 400/2949/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,

в с т а н о в и в:

22 липня 2020 р. до Миколаївського окружного адміністративного суду звернулась Національна академія внутрішніх справ (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у розмірі 49 611 грн. 27 коп.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2020 р. відкрито спрощене позовне провадження у цій справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 р. за клопотанням представника відповідача цю справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2020 р. прийнято адміністративну справу до свого провадження та вирішено, що вказана справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15 грудня 2020 р. від представника відповідача надійшла заява про застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду. Вказана заява обґрунтована тим, що позивачем двічі пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою, передбачений ч.5 ст.122 КАС України.

21 грудня 2020 р. до суду від представника позивача надійшли пояснення на заяву про застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду, згідно з якою строк подання до адміністративного суду цього позову був обумовлений попереднім зверненням з позовом до суду загальної юрисдикції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 р. залишено позовну заяву без руху. Вказаною ухвалою запропоновано позивачу надати клопотання про поновлення строку звернення до суду, документів та обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

28 грудня 2020 р. та 4 січня 2021 р. до суду від позивача на виконання ухвали суду надійшли додаткові пояснення щодо строку звернення до суду та клопотання про поновлення строку звернення до суду. Зазначає, що не є суб`єктом владних повноважень, а строк подання до адміністративного суду цього позову був обумовлений попереднім зверненням з позовом до суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства з додержанням строку позовної давності, справу було вирішено судом на користь позивача. Вказує, що у подальшому мала місце зміна судової практики щодо юрисдикції таких справ, яка не повинна стати перешкодою для доступу позивача до адміністративного суду.

У період з 28 грудня 2020 р. по 10 січня 2021 р. включно суддя перебував у відпустці, а тому вказані пояснення та клопотання вирішуються після завершення відпустки.

Дослідивши подане позивачем клопотання, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок відшкодування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 р. №261, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 1 березня 2017 р. № 173 «Про затвердження Типової форми Контракту про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» заклади вищої освіти зі специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління МВС, здійснюють претензійно-позовну роботу щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням осіб, які навчались за державним замовленням у таких закладах, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти під час навчання або звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення закладу вищої освіти з підстав та у порядку, встановлених законом та контрактом.

Згідно з вимогами п. 5 Порядку відшкодування у разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

Судом встановлено, що 25 серпня 2014 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 14-560 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. 3 квітня 2019 р. на підставі наказу ГУ НП в Миколаївській області №107 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Відповідно до вимог п. 5, 6 Порядку відшкодування, передбачено, що після видання наказу про звільнення особі надається строк тривалістю 30 діб для відшкодувати витрат у добровільному порядку. Особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів.

Суд зазначає, що законодавством передбачено 30-денний термін з моменту звільнення зі служби особи для добровільного відшкодування витрат. Грошові кошти від відповідача до позивача не надходили, як і будь-які звернення щодо добровільної сплати боргу або способів його сплати (розстрочення суми заборгованості тощо).

Крім того, судом встановлено, що на момент відрахування з Національної академії внутрішніх справ, а саме 21 червня 2018 р. відповідачка була ознайомлена під підпис з довідкою про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у позивача у розмірі 49 611 грн. 27 коп. та проінформована про необхідність відшкодування таких витрат.

30 липня 2019 р. позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом було направлено претензію із зазначення суми витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, та запропоновано здійснити відшкодування зазначених витрат в добровільному порядку з наданням достатнього для цього терміну.

Отже, судом встановлено, що відповідач неодноразово була повідомлена про добровільне відшкодування витрат, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення закладу вищої освіти.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», п. 8 Порядку відшкодування та п. 4.4. Договору № 14-560 від 25 серпня 2014 р. про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (НАВС), у разі відмови особи від добровільного відшкодування зазначених витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У зв`язку з отриманням інформації від Головного управління НП в Миколаївській області про звільнення відповідача зі служби в поліції за власним бажанням до закінчення передбаченого тримісячного терміну після закінчення навчання та з відмовою відповідачки самостійно сплатити заборгованість, яка у неї була наявна при звільнені та з якою була належним чином ознайомлена, що підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи, 11 вересня 2019 р. позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (справа № 484/4445/19) у порядку, передбаченому ЦПК України, відповідно до норм законодавства та судової практики щодо розгляду справ про відшкодуванню витрат, пов`язаних з утриманням осіб у навчальному закладі.

Суд бере до уваги, що таке звернення було здійснено позивачем у порядку ЦПК України з додержанням передбаченого ЦК України строком позовної давності та 3-річного строку, визначеного вказаним вище Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 р. позовні вимоги у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі - задоволено повністю.

17 лютого 2020 р. ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 р. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2020 р. рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 р. скасовано, провадження у справі № 484/4445/18 за позовом позивача до відповідача про відшкодування витрат за період навчання закрито, у зв`язку з підсудністю справи адміністративному суду та відступом Великої Палати Верховного Суду від попередньої правової позиції щодо юрисдикції таких спорів.

Судом встановлено, що Миколаївський апеляційній суд в своїй постанові послався на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, у яких зазначено, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й з питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Отже, судом встановлено, що Великою Палатою Верховного Суду було відступлено від попередніх правових висновків та змінено усталену практику юрисдикційної підсудності зазначеної категорії справ.

Суд бере до уваги, що відповідачем не було заявлено клопотань про пропуск позивачем строку звернення до суду ні пі час прийняття судових рішень Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області від 14 січня 2020 р., Миколаївським апеляційним судом від 23 березня 2020 р., ні під час відкриття провадження Миколаївським окружним адміністративним судом 6 серпня 2020 р.

Судом встановлено, що постанова Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2020 р. була надіслана та надійшла на адресу позивача 7 квітня 2020 р. за вх. № 1233, що підтверджується листом суду вих. № 484/4445/19/6775/2020 від 25 березня 2020 р.

При цьому оригінали та копії підтверджувальних документів, які були направлені до суду разом з позовною заявою, а саме: оригінал Договору № 14-560 про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України від 25 серпня 2014 р., оригінал Довідки про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС на 1 арк. та оригінали матеріалів розрахунків витрат на 28 аркушах, копія рапорту про звільнення ОСОБА_1 , копія пояснення ОСОБА_1 , Витяг з наказу ГУНП в Миколаївській області від 3 квітня 2019 р. № 107 о/с (про звільнення з посади), повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі ОСОБА_1 , копія паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 були повернуті Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на адресу позивача лише 16 червня 2020 р. за вх. № 1970, що підтверджується наявними документами, які містяться в цій справі.

30 червня 2029 р. позивачем було оплачено судовий збір до адміністративного суду, що підтверджується платіжним документом № 9935 від 30 червня 2020 р., а в подальшому позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою від 6 липня 2020 р. про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі ОСОБА_1 .

Отже, судом встановлено, що позивачем спочатку подано позов до суду з цим же предметом спору у порядку цивільного судочинства і рішенням суду позов було задоволено. У подальшому через відступ від попередньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду апеляційним судом це рішення скасовано, а провадження у справі закрито оскільки спір підпадав під юрисдикцію адміністративного суду.

Разом з тим, на відміну від ЦПК України, для суб`єкта владних повноважень в адміністративному судочинстві статтею 122 КАС України передбачено значно менший - тримісячний строк звернення до суду, який у цій справі позивачем пропущений з огляду на попереднє звернення до суду у порядку цивільного судочинства з дотриманням встановленого ЦПК України строку.

Тому при розгляді клопотання про поновлення строку звернення до суду у цій справі суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 р. у справі № 826/10808/18, провадження №К/9901/9958/19. Зокрема, Верховним Судом зазначено, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Верховний Суду у зазначеній справі проаналізував факт звернення позивача до суду з позовом уперше, тривалість розгляду справи (в порядку цивільного судочинства), а також звернення позивача до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства (після закриття провадження у справі у зв`язку з неналежністю розгляду спору в порядку цивільного судочинства) та зазначив, що у своїй сукупності ці обставини в рамках спірних правовідносин свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду через об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі позивача.

Вказаною правовою позицією Верховного Суду встановлено, що зміна судової практики щодо юрисдикції справ не повинна бути перешкодою для доступу до адміністративного суду, та зазначено, що суди попередніх інстанцій помилково оцінили наведені позивачем обставини пропуску строку звернення до суду як неповажні для його поновлення.

Суд у цій справі бере до уваги вказану правову позицію і визнає, що факт звернення позивача до суду з позовом уперше мав місце з дотриманням строку позовної давності, враховує тривалість розгляду справи (в порядку цивільного судочинства), відступ від попередньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду, а також звернення позивача до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства до Миколаївського окружного адміністративного суду (після закриття провадження у справі у зв`язку з неналежністю розгляду спору в порядку цивільного судочинства), що у своїй сукупності свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду через об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі позивача.

Суд не погоджується з аргументами відповідача про необхідність застосування для обчислення строків у цій справі приписів ч.5 ст.122 КАС України, тобто застосування місячного строку звернення до суду, оскільки це суперечить наведеній вище правовій позиції Верховного Суду та приписам абз.2 ч.2 ст.122 КАС України.

Суд також відкидає наведені позивачем аргументи про те, що він не є суб`єктом владних повноважень, оскільки саме це є підставою для звернення його до суду у порядку адміністративно судочинства, що і було визначено як у наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду, так і апеляційного суду у цій справі.

Щодо інших доводів та аргументів сторін суд зазначає, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, з урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та поновити позивачу строк звернення до суду.

За таких обставин суд визнає, що заява представника про застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями статей 122, 248, 257, 258 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Визнати поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду та поновити Національній академії внутрішніх справ України строк звернення до суду в адміністративній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

2. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

3. Копію ухвали суду надіслати (надати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала про набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Журавель В.О.