Справа № 810/5520/13-а
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/5520/13-а Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Пилипенко О.Є.

при секретарі судового засідання Шуст Н.А.

представника відповідача - Леошка Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 27 вересня 2010 року №/0 та № /0,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області (надалі замінено на Головне управління Державної податкової служби у Київській області) з вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень від 27 вересня 2010 року №/0 та № /0, зазначаючи, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними, оскільки прийняті на основі помилкових висновків про порушення позивачем вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» та підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні показників податкового кредиту та показників валових витрат, зокрема, відповідачем не взято до уваги право позивача на включення до витрат сплачених процентів за користування кредитами. Також позивач пояснив, що для здійснення господарської діяльності ним було укладено ряд кредитних договорів з банківськими установами. Отримані кредитні кошти використані у будівництві та організації господарської діяльності, про що свідчать банківські виписки, проценти, сплачені за користування кредитними коштами, включено до валових витрат.

На думку позивача, наявні податкові накладні, виписані підприємствами-контрагентами, спростовують твердження відповідача про неправильність сформованого податкового кредиту, тому, висновки, викладені в акті перевірки від 09 вересня 2010 року №574/17-1/ НОМЕР_1 не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються виключно на припущеннях.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області Державної податкової служби від 27 вересня 2010 року № /0 та № /0.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області Головного управління Міндоходів у Київській області залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області задоволено частково, постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю, скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області Державної податкової служби від 27 вересня 2010 року № /0 та № /0.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, яка обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано, що СПД ОСОБА_1 безпідставно включено до податкового кредиту суми ПДВ, сплачені при будівництві та обладнанні готельно-ресторанного комплексу у сумі 596 153,00 грн., а посилання на господарські операції із контрагентами та на видаткові та податкові накладні містять загальний характер. Судом першої інстанції не досліджено які саме, та у якому обсязі господарські операції були здійснені, не встановлено відповідності витрачених коштів по даним господарським операціям коштам, які були взяті як позика у банківських установах на загальну суму 9 032 500,00 грн., а також чи дійсно всі ці кошти були використані у господарській діяльності.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги згідно ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Київській області, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти поданих заяв та клопотань. Іншою ухвалою від 05 листопада 2020 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23 грудня 2020 року.

Від позивача - СПД ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачем в апеляційній скарзі заявлено клопотання про заміну відповідача - ГУ ДФС у Київській області на належного відповідача - ГУ ДПС у Київській області в порядку процесуального правонаступництва, розглянувши яке, колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18 грудня 2018 року утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №682-р від 21 серпня 2019 року Кабінет Міністрів України погоджується з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про державну податкову службу України та державну митну службу України» функцій та повноважень Державної фіскальної служби України , що припиняється, з реалізації державної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за виконанням якого покладено на Державну податкову службу.

Отже, оскільки фактично функції з реалізації державної податкової політики виконуються Державною податковою службою України у той час як згідно вищезазначених положень Державною фіскальною службою такі функції припинено здійснювати, існують підстави для заміни відповідача - ГУ ДФС у Київській області на належного відповідача - ГУ ДПС у Київській області.

В судовому засіданні представник відповідача - Головного управління ДПС у Київській області Леошко Д.Д. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, від представника суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 - адвоката Заворотнюка М.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Водночас, документів, які підтверджують поважність причин неявки адвоката до суду до заяви не додано, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 21 листопада 2001 року, що підтверджується наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за ідентифікаційним кодом станом на час прийняття оскаржуваного рішення.

Видами діяльності позивача є: Код КВЕД 10.85 Виробництво готової їжі та страв; Код КВЕД 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угруповань; Код КВЕД 46.17 Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. у.; Код КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); Код КВЕД 56.21 Постачання готових страв для подій; Код КВЕД 56.29 Постачання інших готових страв; Код КВЕД 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код КВЕД 41.10 Організація будівництва будівель.

В період з 17 серпня 2010 року по 07 вересня 2010 року, посадовими особами Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області, на підставі пункту 1 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та на виконання наказу від 01.09.2009 № 496 проведено планову документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 за період з 01.01.2008 по 30.06.2010.

За результатами перевірки позивача посадовими особами відповідача складено акт від 09.09.2010 № 574/17-1/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено та в акті від 09.09.2010 № 574/17-1/ НОМЕР_1 зафіксовано, що позивачем включено до витрат суми процентів, які сплачені банківським установам за користування кредитами, виданими ОСОБА_1 згідно з кредитними договорами, що призвело до порушення позивачем вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» в результаті заниження грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 290324, 26 грн. (в тому числі за 2008 рік на 84924, 63 грн., за 2009 рік на 63372, 95 грн., 1-2 квартали 2010 року - на суму 142026, 68 грн.).

Окрім того, контролюючим органом зроблено висновок, що позивачем безпідставно включено до податкового кредиту податок на додану вартість, сплачений при будівництві та обладнанні готельно-ресторанного комплексу, що, на думку відповідача, призвело до порушення СПД ОСОБА_1 вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті заниження грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 558 967, 00 грн.

На підставі вказаних висновків, викладених в акті перевірки, 27.09.2010, Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Київської області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №/0, яким збільшено суму грошового зобов`язання СПД ОСОБА_1 з податку з доходів фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності на 290 324,26 грн. та податкове повідомлення-рішення №/0, яким збільшено суму грошового зобов`язання СПД ОСОБА_1 з податку на додану вартість на 558 967, 00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 279 484, 00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової адміністрації в Київській області «Про результати розгляду повторної скарги» від 08.02.2011 № 35/С/25-017/371-148 податкове повідомлення-рішення від 27.09.2010 № /0 залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення від 27.09.2010 № /0 скасовано в частині податку з доходів фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності в сумі 1 280,70 грн.

Рішенням Державної податкової адміністрації України від 10.03.2011 № 2373/С/25-0315 «Про результати розгляду повторної скарги» залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 27.09.2010 № /0 та № /0 з урахуванням рішення ДПА у Київській області від 08.02.2011 № 35/С/25-017/371-148.

Аналізуючи підстави, згідно яких суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок формування приватним підприємцем витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту у період, охоплений перевіркою, був врегульований нормами Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (далі Декрет № 13-92), статті 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (втратив чинність з 01.04.2011, за виключенням деяких статей, у зв`язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі Закон № 334/94-ВР).

Відповідно до статті 1 Декрету № 13-92, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, платниками прибуткового податку (суб`єктами оподаткування) в Україні є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (надалі громадяни) як ті, що мають, так i ті, що не мають постійного місця проживання в Україні.

Згідно зі статтею 2 Декрету № 13-92, об`єктом оподаткування у громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, є сукупний оподатковуваний доход за календарний рік (що складається з місячних сукупних оподатковуваних доходів), одержаний з різних джерел, як на території України, так i за її межами.

Об`єктом оподаткування у громадян, які не мають постійного місця проживання в Україні, є доход, одержаний з джерел в Україні.

При визначенні сукупного оподатковуваного доходу враховуються доходи, одержані як в натуральній формі, так i в грошовій (національній або іноземній валюті).

Відповідно до статті 13 Декрету № 13-92, згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об`єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, законодавцем встановлено право платників податків (в тому числі фізичних осіб, які отримують доходи від зайняття підприємницькою діяльністю) відносити до складу витрат процентні витрати за кредитними операціями, за умови використання кредитних коштів у межах господарської діяльності платника податку.

СПД ОСОБА_1 у період з 2005 року по 2009 рік здійснював будівництво готельно-ресторанного комплексу. Згідно пред`явленого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2009 громадянин ОСОБА_1 є власником готеля-кемпінгу та кафе на 50 місць, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 2029, 30 кв.м.

Згідно з Наказом Держкомстату «Про затвердження Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства» від 24.10.2005 № 327, готель - це підприємство будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, що складається з шести або більше номерів та надає готельні послуги з тимчасового проживання з обов`язковим обслуговуванням.

З метою належного функціонування готельно-ресторанного комплексу, позивачем отримано ряд позик у банківських установах, зокрема, 15 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» укладено кредитний договір № 520-05, предметом якого є відкриття кредитної лінії на суму 300000, 00 доларів США на строк з 15.07.2005 по 14.07.2007 з умовою виплати 15% річних. Відповідно до додаткової угоди від 05.09.2006 № 1 до кредитного договору від 15.07.2005 № 520-05 внесено зміни до основного договору в частині суми кредиту у розмірі 400 000, 00 доларів США за умови повернення 100000,00 доларів США до 05.02.2007. Згідно з додатковою угодою від 18.10.2006 № 2 до кредитного договору від 15.07.2005 № 520-05 внесено зміни до основного договору в частині суми кредиту у розмірі 450 000, 00 доларів США за умови повернення 100 000, 00 доларів США до 05.07.2007.

Також, 03.12.2009 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» укладено кредитний договір № 446-09, предметом якого є відкриття кредитної лінії на суму 1 000 000, 00 грн. на строк з 03.12.2009 по 26.02.2010 з умовою виплати 25% річних.

Окрім того, у липні 2008 року між позивачем і ЗАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір від 08.07.2008 № 1228-Ф, предметом якого є відкриття кредитної лінії на 1200000, 00 дол. СІЛА на період з 08.08.2008 по 07.07.2011 з умовою виплати 14% річних.

Згідно з пунктом 1.10 статті 1 Закону № 334/94-ВР, проценти - це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора у вигляді плати за використання залучених на визначений строк коштів або майна. До процентів включаються: платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; платіж за використання коштів, залучених у депозит.

Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості або фіксованих сум. У разі коли залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов`язань або ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, сума процентів визначається шляхом нарахування відсотків на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення та ціною погашення такого цінного паперу (сума дисконту).

Платежі за іншими цивільно-правовими договорами, незалежно від того, чи встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках до суми договору або до іншої вартісної бази, не є процентами.

Відповідно до пункту 1.11 статті 1 Закону № 334/94-ВР, кредит кошти та матеріальні цінності, які надаються резидентами або нерезидентами у користування юридичним або фізичним особам на визначений строк та під процент. Кредит розподіляється на фінансовий кредит, товарний кредит, інвестиційний податковий кредит та кредит під цінні папери, що засвідчують відносини позики.

Відповідно до підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону № 334/94-ВР, до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов`язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв`язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Під час судового розгляду судом першої інстанції вірно встановлено, що запозичені кошти зараховані на рахунки позивача для здійснення господарської діяльності. На підтвердження даної обставини позивач надав суду копії банківських виписок щодо внесення запозичених коштів на поповнення рахунку.

Таким чином, позивач правомірно відніс до витрат сплачені банкам проценти за користування кредитними коштами.

Податковий орган ані у відзиві на позовну заяву, ані в апеляційній скарзі, не спростував доводів позивача та не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин безпідставного формування позивачем витрат. Єдиною підставою, за наявності якої податковий орган дійшов висновку про безпідставність формування витрат, є та обставина, що кредити отримані ОСОБА_1 як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем. Водночас, відповідно до частини першої статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно з частиною другою статті 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїй майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Відповідно до частини першої статті 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Отже, чинним законодавством не передбачено відокремлення майна, яке використовується фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, від усього належного такій фізичній особі майна.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 у справі № 2а-5189/09/2670 (К-30577/10).

Той самий принцип застосовується і щодо отримання фізичною особою кредитних коштів, тому наведений висновок податкового органу є безпідставним та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Запозичені кошти зараховані на рахунки позивача та використовувалися у його господарській діяльності, у зв`язку з чим позивач правомірно відніс до своїх витрат сплачені банкам проценти за користування кредитними коштами у межах кредитних договорів із банками.

Відповідачем факт зарахування запозичених ОСОБА_1 кредитних коштів на його рахунок жодним чином не спростований, не доведено жодними документальними доказами, що отримані громадянином ОСОБА_1 кредитні кошти не були використані в його господарській діяльності, як фізичної особи-підприємця. При цьому ж колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування тих обставин, на які посилається відповідач, покладений на суб`єкта владних повноважень, тобто на ГУ ДПС у Київській області. Натомість апелянт в апеляційній скарзі безпідставно зазначає, що такий обов`язок не виконано судом першої інстанції.

Окрім іншого, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи та зазначене підтверджено матеріалами справи, СПД ОСОБА_1 за період, що перевірявся контролюючим органом, мав господарські відносини з: ТОВ «Венбест», ТОВ «Спутнік-Крим», ТОВ «Укрдорінвест-Сервіс», ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго», ТОВ «Тілігул», ТОВ «Абсолют-Клімат», ВАТ «Укртелеком» Київська міська філія, СП ТОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані», КВПУ будівництва і автотранспорту, ТОВ «Макс Лайт», ВАТ «Укртелеком» Київська обласна філія Цех телекомунікаційних послуг № 20, ПТК ТОВ «Агромат», ВАТ «Укртелеком» Київська міська філія Інформаційно-розрахунковий центр, ЗАТ «Деко», ПП «Виробнича компанія «Бобри», ТОВ «Будівельна група Апекс-Индастри», ТОВ «Авіабудсервіс», ТОВ «Центр дитячого та спортивного обладнання», ТОВ «Інтеза-Груп», ТОВ «ІТ Експрес», ТОВ «НВП «Мадек», ТОВ «Арх-Буд», ТОВ «Біг Медіа», ТОВ «Юритмікс-Інсталл», ТОВ «Фаворіт А», ТОВ «Світло-Технічні Системи», ТОВ «НВК «Водтехсервіс», ТОВ «Пікаділі», ТОВ «Центр дитячого та спортивного обладнання», ТОВ «Ларченко», ПП « 2 К Мережа», ТОВ «МБК Сіленд», ТОВ «ІТ Формат», ТОВ «Буд-Сервіс+», ДП ПТК ТОВ «Агромат «Сервіс», ТОВ «Папірус-Сервіс», СП ТОВ «Метал Холдінг», ТОВ «Атлас», ТОВ «НСН-Груп», ТОВ «СКМ-Буд», ТОВ «Сантехнік ЛТД і К», ТОВ «Аспа», ТОВ «Сталекс», ТОВ «Апекс Груп», ТОВ «Абсолют Інжиніринг», ТОВ «К.М.Д.», ТОВ «Медітіріан», ТОВ «Рембуд-1», ПП «Ладабудсервіс», ФОП ОСОБА_3 , ВАТ «Елекон», ЗАТ «Еліт Декор», ПП «Експо-Сервіс», ТОВ «Новий Дах Еліт», ТОВ «Стратегія», ТОВ фірма «Студент», ТОВ «Профпосуд», ТОВ «Торгкомплект», ПАТ «Леокон», ТОВ «Ватра-Люкс», ТОВ «Альтинет», ТОВ « 5 Плюс Ко», ТОВ «Вестех», ТОВ «Ен-Ай-Ес», ПП «Текстиль-Контакт», ТОВ «Домашній Текстиль Т», ТОВ «Київ-Берлін-Сервіс», ТОВ «Елпром», ТОВ «Модус, ЛТД», ВАТ «Завод ім. Фрунзе», ТОВ «НСН-Груп», ТОВ «Венсис», ТОВ «Югтрансбуд ЛТД», ТОВ «ІТС Україна Сервіс», ТОВ «Бест Статус Компані», ТОВ «Холодильні Системи», СПД ФО ОСОБА_2 , СПД ФО ОСОБА_3 , СПД ФО ОСОБА_4 , СПД ФО ОСОБА_5 .

На підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту та фактичного здійснення позивачем господарських операцій із ТОВ «Венбест», ТОВ «Спутнік-Крим», ТОВ «Укрдорінвест-Сервіс», ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго», ТОВ «Тілігул», ТОВ «Абсолют-Клімат», ВАТ «Укртелеком» Київська міська філія, СП ТОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані», КВПУ будівництва і автотранспорту, ТОВ «Макс Лайт», ВАТ «Укртелеком» Київська обласна філія Цех телекомунікаційних послуг № 20, ПТК ТОВ «Агромат», ВАТ «Укртелеком» Київська міська філія Інформаційно-розрахунковий центр, ЗАТ «Деко», ПП «Виробнича компанія «Бобри», ТОВ «Будівельна група Апекс-Индастри», ТОВ «Авіабудсервіс», ТОВ «Центр дитячого та спортивного обладнання», ТОВ «Інтеза-Груп», ТОВ «ІТ Експрес», ТОВ «НВП «Мадек», ТОВ «Арх-Буд», ТОВ «Біг Медіа», ТОВ «Юритмікс-Інсталл», ТОВ «Фаворіт А», ТОВ «Світло-Технічні Системи», ТОВ «НВК «Водтехсервіс», ТОВ «Пікаділі», ТОВ «Центр дитячого та спортивного обладнання», ТОВ «Ларченко», ПП « 2 К Мережа», ТОВ «МБК Сіленд», ТОВ «ІТ Формат», ТОВ «Буд-Сервіс+», ДП ПТК ТОВ «Агромат «Сервіс», ТОВ «Папірус-Сервіс», СП ТОВ «Метал Холдінг», ТОВ «Атлас», ТОВ «НСН-Груп», ТОВ «СКМ-Буд», ТОВ «Сантехнік ЛТД і К», ТОВ «Аспа», ТОВ «Сталекс», ТОВ «Апекс Груп», ТОВ «Абсолют Інжиніринг», ТОВ «К.М.Д.», ТОВ «Медітіріан», ТОВ «Рембуд-1», ПП «Ладабудсервіс», ФОП ОСОБА_3 , ВАТ «Елекон», ЗАТ «Еліт Декор», ПП «Експо-Сервіс», ТОВ «Новий Дах Еліт», ТОВ «Стратегія», ТОВ фірма «Студент», ТОВ «Профпосуд», ТОВ «Торгкомплект», ПАТ «Леокон», ТОВ «Ватра-Люкс», ТОВ «Альтинет», ТОВ « 5 Плюс Ко», ТОВ «Вестех», ТОВ «Ен-Ай-Ес», ПП «Текстиль-Контакт», ТОВ «Домашній Текстиль Т», ТОВ «Київ-Берлін-Сервіс», ТОВ «Елпром», ТОВ «Модус, ЛТД», ВАТ «Завод ім. Фрунзе», ТОВ «НСН-Груп», ТОВ «Венсис», ТОВ «Югтрансбуд ЛТД», ТОВ «ІТС Україна Сервіс», ТОВ «Бест Статус Компані» позивачем надано податкові та видаткові накладні, які містяться в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції та колегією суддів апеляційного суду.

Також, колегією суддів оцінені висновки суду першої інстанції в тій частині, що 18 жовтня 2011 року між позивачем як Орендодавцем та ТОВ «Готельно-ресторанний комплекс «Бабушкін Сад», як Орендарем укладено договір оренди № 2011/10-18, предметом якого є передача у володіння та користування майна, а саме: приміщення, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Мрія, вул. Садова, 2, та прийняття Орендарем вказаного майна, користування майном відповідно до цільового призначення та виплата на користь орендодавця суми винагороди орендної плати. Виконання умов вищевказаного договору підтверджено складеними належним чином актами про надання послуг з оренди нерухомого майна.

Також, 16.11.2011 між позивачем, як Постачальником, та ТОВ «Бабушкін Сад», як Покупцем укладено договір № 1611, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) Покупцеві у зумовлені строки товар (будівельні матеріали, обладнання та техніку), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити його. Поставка товару здійснюється окремими партіями згідно видаткових накладних.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору, позивачем додано до матеріалів справи відповідні письмові докази, зокрема, видаткові накладні, які досліджені судом та під сумнів податковим органом не ставляться.

Вищевказані обставини свідчать про те, що в оподаткованих операціях в межах господарської діяльності позивача останнім використано придбані ним товари і послуги, що свідчить про правильність формування податкового кредиту.

Представлені суду документи, які містяться в матеріалах справи, підтверджують реальні зміни у майновому стані позивача та його контрагентів, дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання правочинів, дійсно відбулися, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

Невідповідність вищевказаних податкових та видаткових накладних вимогам чинного законодавства судом не встановлено, а відповідачем не доведено.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримані позивачем кредитні кошти використанні при здійсненні господарської діяльності, а твердження відповідача про порушення СПД ОСОБА_1 вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні показників податкового кредиту є підтвердженими та не доведеними достатніми та переконливими доказами.

Як встановлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У підсумку, з урахуванням зазначеного вище у сукупності, суд першої інстанції не припустився помилки, або неправильного застосування норм матеріального права, дійшовши висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень відповідача.

Колегія суддів не вбачає також процесуальних порушень з боку суду першої інстанції, на які посилається відповідач, а саме на неповне з`ясування обставин справи та не дослідження важливих для справи доказів.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 312, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

О.Є. Пилипенко