Справа № 640/14904/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року м. Київ № 640/14904/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Декор-Буд ПБ"
до про Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Декор-Буд ПБ" (далі - ТОВ "Декор-Буд ПБ") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати незаконним, протиправним, необґрунтованим, безпідставним та скасувати повністю індивідуальний акт - наказ начальника Головного управління ДФС у м. Києві Демченко Л. від 05.06.2019 № 7531 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Декор-Буд ПБ" з мотивів його невідповідності нормам Конституції України, законів України, підзаконним нормативним актам;

- визнати незаконним, протиправним, необґрунтованим, юридично нечинним та скасувати повністю індивідуальний акт - акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Декор-Буд ПБ" від 21.06.2019 № 370/26-15-14-01-03/33146392, за підписом державного ревізора-інспектора радника податкової та митної справи 3 рангу Бурих К.В. з мотивів його невідповідності нормам Конституції України, законів України, підзаконним нормативним актам;

- визнати незаконним, протиправним, необґрунтованим, юридично нечинним та скасувати повністю індивідуальний акт - податкове повідомлення-рішення від 22.07.2019 № 0103, оформлене за формою "Р" за підписом директора Департаменту аудиту Головного управління ДФС у м. Києві Якушко І., з мотивів його невідповідності нормам Конституції України, законів України, підзаконним нормативним актам;

- визнати незаконним, протиправним, необґрунтованим, юридично нечинним та скасувати повністю індивідуальний акт - податкове повідомлення-рішення від 22.07.2019 № 0103, оформлене за формою "Р" за підписом директора Департаменту аудиту Головного управління ДФС у м. Києві Якушко І., з мотивів його невідповідності нормам Конституції України, законів України, підзаконним нормативним актам.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що письмовий запит від 20.03.2018 № 11421/10/26-15-14-01-03 складено контролюючим органом з порушенням вимог, визначених статтею 73 Податкового кодексу України та пунктів 9, 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом. За наведених обставин вважає, що позивач був звільнений від обов`язку надавати відповідь на такий запит. На переконання позивача, посилання контролюючого органу в оскаржуваному наказі на підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України є незаконним, що свідчить про протиправність призначення та проведення останньої. Крім того, звернув увагу, що висновки акта перевірки є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на належних і допустимих письмових доказів, відповідно юридичні наслідки проведеної перевірки - податкові повідомлення-рішення є незаконними, протиправними та необґрунтованими.

Ухвалою суду від 13.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/14904/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

05.09.2019 до суду від представника відповідача Васильченко Ж.М. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що при дослідженні первинних документів, наданих до перевірки ТОВ "Декор-Буд ПБ" встановлено, що документи складені без дотримання чинного законодавства та не обґрунтовано позицію щодо правомірності ведення бухгалтерського обліку на підставі цих первинних документів, які складені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Зазначила, що у ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено неможливість фактичного здійснення операцій з виконання послуг, придбання товарів у ТОВ "Беталінк" та ТОВ "Старкомм". Окрім відсутності у вказаних контрагентів трудових та основних ресурсів, під час перевірки встановлено наявність вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2017 у справі № 357/7411/17 про визнання співзасновника ТОВ "Беталінк" ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205-1 Кримінального кодексу України, та наявність інформації щодо опитування засновника, директора, головного бухгалтера ТОВ "Старкомм", який дав свідчення про непричетність до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Також у відзиві представник відповідача Васильченко Ж.М. просила суд розглянути справу за участю представника відповідача та викликати і допитати в якості свідків осіб, які здійснювали господарську діяльність від імені ТОВ "Беталінк" та ТОВ "Старкомм".

Ухвалою суду від 06.09.2019 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та про виклик свідків.

23.09.2019 до суду від представника позивача Бушуєва М.О. надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

01.06.2020 до суду від представника позивача Бушуєва М.О. надійшло клопотання про заміну відповідача його правонаступником.

Також, 01.06.2020 до суду від представника позивача Бушуєва М.О. надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій останній виклав позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати незаконним, протиправним, необґрунтованим, безпідставним та скасувати повністю індивідуальний акт - наказ начальника Головного управління ДФС у м. Києві Демченко Л. від 05.06.2019 № 7531 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Декор-Буд-ПД" з мотивів його невідповідності нормам Конституції України, законів України, підзаконним нормативним актам;

- визнати незаконним, протиправним, необґрунтованим, юридично нечинним та скасувати повністю індивідуальний акт - податкове повідомлення-рішення від 22.07.2019 № 0103, оформлене за формою "Р" за підписом директора Департаменту аудиту Головного управління ДФС у м. Києві Якушко І., з мотивів його невідповідності нормам Конституції України, законів України, підзаконним нормативним актам;

- визнати незаконним, протиправним, необґрунтованим, юридично нечинним та скасувати повністю індивідуальний акт - податкове повідомлення-рішення від 22.07.2019 № 0103, оформлене за формою "Р" за підписом директора Департаменту аудиту Головного управління ДФС у м. Києві Якушко І., з мотивів його невідповідності нормам Конституції України, законів України, підзаконним нормативним актам.

01.06.2020 до суду від представника позивача Бушуєва М.О. надійшли додаткові пояснення, у яких останній з посиланням на практику Верховного Суду, стверджує про невідповідність висновків контролюючого органу вимогам Конституції України, Податкового кодексу України та Порядку оформлення документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

Одночасно з додатковими поясненнями представником позивача Бушуєвим М.О. подано до суду належним чином засвідчені копії первинних документів на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Беталінк" та ТОВ "Старкомм".

Відповідно до ухвали суду від 14.01.2021 допущено заміну первинного відповідача його правонаступником.

Ухвалою суду від 14.01.2021 прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.06.2019 начальником Головного управління ДФС у м. Києві прийнято наказ № 7531, яким на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та у зв`язку з наданням у неповному обсязі пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит Головного управління ДФС у м. Києві від 20.03.2018 № 11421/10/26-15-14-01-03, призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Декор-Буд ПБ" з 07.06.2019, тривалістю 5 робочих днів.

У період з 07.06.2019 по 13.06.2019 посадовою особою Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Декор-Буд ПБ", за результатами якої складено акт від 21.06.2019 № 370/26-15-14-01-03/33146392.

Актом перевірки зафіксовано порушення ТОВ "Декор-Буд ПБ":

пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), пунктів 5, 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, пунктів 5, 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, частини 2 статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 1.2, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінітерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, що призвело до заниження податку на прибуток за 2016 рік на суму 63798,00 грн;

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 61851,00 грн, в тому числі: за вересень 2018 року на суму 45184,00 грн; за жовтень 2018 року на суму 16667,00 грн.

На підставі виявлених порушень 22.07.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ 0103 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 95697,00 грн, у тому числі: 63798,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 31899,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 0103 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 77314,00 грн, у тому числі: 61851,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 15463,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи, що у відповідача не було правових підстав для призначення та проведення перевірки, а також зважаючи на очевидну протиправність податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Перевіряючи наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 05.06.2019 № 7531 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Декор-Буд ПБ" на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу II ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 Кодексу адмінастративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В контексті викладеного, суд дійшов висновку, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18.

Учасниками справи не заперечується, що позивач допустив відповідача до проведення перевірки, призначеної наказом від 05.06.2019 № 7531, і з приводу вимоги про скасування останнього суд зазначає наступне.

За визначенням пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року N 2-зп у справі N 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію."

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 N 9-рп/2008 у справі N 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування наказу начальника Головного управління ДФС у м. Києві від 05.06.2019 № 7531 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Декор-Буд ПБ" з огляду на факт вичерпання останнім дії внаслідок реалізації.

Перевіряючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.07.2019 № 0103 та № 0103 на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Оскаржуючи вказані рішення контролюючого органу, позивач першочергово вказує на відсутність правових підстав для призначення та проведення перевірки.

Надаючи правову оцінку доводам позивача та з`ясовуючи, чи були допущені порушення контролюючим органом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками перевірки, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2018 Головним управлінням ДФС у м. Києві скеровано на адресу позивача запит № 11421/10/26-15-14-01-03 "Про надання інформації (пояснень та її документального підтвердження)".

Як зазначено в наказі від 05.06.2019 № 7531 підставою для призначення перевірки є підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, у зв`язку з наданням платником не у повному обсязі пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит Головного управлінням ДФС у м. Києві від 20.03.2018 № 11421/10/26-15-14-01-03.

Так, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з абзацами першим, четвертим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

У свою чергу, отримання податкової інформації та направлення запитів контролюючими органами регламентовано статтею 73 ПК України та Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якими визначено перелік підстав для направлення суб`єкту господарювання запиту про подання інформації, а також вимоги до його оформлення.

Згідно з положеннями пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

З матеріалів справи вбачається, що запит Головного управлінням ДФС у м. Києві від 20.03.2018 № 11421/10/26-15-14-01-03 не містить печатки контролюючого органу, що свідчить про невідповідність останнього вимогам пункту 73.3 статті 73 ПК України.

У свою чергу, абзацом вісімнадцятим пункту 73.3 статті 73 ПК України передбачено, що у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

За таких обставин позивач мав право не надавати відповідь на запит Головного управлінням ДФС у м. Києві від 20.03.2018 № 11421/10/26-15-14-01-03, оскільки останній не містив обов`язкового реквізиту - печатки контролюючого органу.

Суд акцентує увагу на тому, що встановлені главою 8 розділу ІІ ПК України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні ПК України в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само, на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а відтак, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

З огляду на зазначене, суд констатує, що письмовий запит контролюючого органу про надання інформації було оформлено з порушенням законодавчо встановленого порядку, а тому позивач звільнений від обов`язку надавати відповідь на вказаний запит, що прямо передбачено пунктом 73.3 статті 73 ПК України, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений права приймати наказ про призначення позапланової виїзної перевірки платника податків на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України з дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення документальної позапланової перевірки.

У свою чергу, порушення процедури призначення перевірки дає підстави для висновку про незаконність її проведення.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09.04.2019 у справі № 804/5722/16, від 26.02.2019 у справі № 826/9082/15, від20.12.2019 у справі № 520/2207/19, від 25.03.2019 у справі № 806/4875/14 та від 17.07.2019 у справі № 808/553/18.

Зважаючи на викладене у сукупності та враховуючи незаконність проведення контролюючим органом перевірки, результати якої оформлені актом від 21.06.2019 № 370/26-15-14-01-03/33146392, суд дійшов висновку, що вказані обставини унеможливлюють виникнення правових наслідків такої перевірки, у тому числі, визначення за її наслідками грошових зобов`язань оскаржуваними у цій справі податковими повідомленнями-рішеннями.

Вказана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 16.01.2018 у справі № 826/442/13-а та від 17.12.2020 у справі № 810/1625/16.

Враховуючи викладене, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.07.2019 № 0103 та № 0103, прийняті на підставі незаконної перевірки, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Декор-Буд ПБ" (01013, м. Київ, вул. Промислова, 1, ідентифікаційний код 33146392) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.07.2019 № 0103 та № 0103.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Декор-Буд ПБ" (01013, м. Київ, вул. Промислова, 1, ідентифікаційний код 33146392) 3842,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко