Справа № 160/15041/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У листопаді 2020 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо зниження з 88% до 83% відповідних сум його грошового забезпечення пенсії з 01 січня 2008 року;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області провести йому перерахунок з 01.01.2008 року, виходячи із розміру 88 % від сум, з яких нарахована пенсія, згідно з п.«в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції, яка діяла до внесення змін до Закону, а саме до 04.04.2006 р., та виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок недоплати пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача здійснити йому виплату суми заборгованості частини недоотриманої пенсії з 01 січня 2008 року до дня прийняття судового рішення однією сумою, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він знаходиться на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб (далі - Закон №2262-XII). Позивач вважає, що дії відповідача щодо зменшення його розміру пенсії за вислугу років з 88% на 83% грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії є протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства. З урахуванням обчислення перерахованої пенсії з 83% відповідних сум грошового забезпечення замість належних йому 88% відповідних сум грошового забезпечення розмір пенсії позивача був неправомірно зменшений. Таким чином, позивач просив, в тому числі, зобов`язати відповідача здійснити йому виплату суми заборгованості частини недоотриманої пенсії з 01 січня 2008 року до дня прийняття судового рішення однією сумою, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 10.12.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що пенсію позивачу було призначено Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом у розмірі 88 % грошового забезпечення за 31 рік вислуги та з урахуванням збільшення на 5% за участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС як особі, що віднесена до 2-ої категорії. Проте законодавець Законом України від 04.04.2006 р. № 3591-IV скасував виплату доплати у розмірі 5 % відповідних сум грошового забезпечення особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до 2-ої категорії. Дана норма закону в судовому порядку не оскаржена, такою що суперечить основним приписам Конституції України не визнавалась. А позовні вимоги до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області в частині нарахування компенсації втрати частини доходів з урахуванням іншого відсотку грошового забезпечення, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" - є передчасними, оскільки відповідно до ст.5 КАС України захисту підлягають лише порушені права, а відповідач ще не здійснював перерахунок пенсії позивача виходячи з іншого відсотку його грошового забезпечення, а отже, суд не наділений повноваженнями вирішувати спір на майбутнє. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими, оскільки суперечать вимогам законодавства.
До суду 14.12.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у своїх рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленої у рішеннях Конституційного Суду України позиції, розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Здійснюючи перерахунок пенсії, в тому числі на виконання прийнятої Кабінетом Міністрів України постанови «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» №1294 від 07.11.2007 р., органи Пенсійного фонду України лише повинні брати до уваги змінену суму грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, не змінюючи при цьому розмір призначеної пенсії, визначеному у відсотках до грошового забезпечення. За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити в повному обсязі, з викладених у ньому підстав.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Порядку передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року №1522, з 2007 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі -Закон №2262-ХІІ).
Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом 04.01.2005 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років військової служби, що підтверджується розрахунком на пенсію за вислугу років (додаток 1) та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.01.2005 р. Пенсію позивачу призначено на умовах статті 13, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІі) в редакції 31.03.2005 року.
Пунктом "в" статті 13 цього закону, чинному на час призначення пенсії, встановлювалось, що військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесеним до категорії 2, - пенсія збільшувалась на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Так, як позивач є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 2 категорії, то і пенсія йому була призначена з урахуванням цих 5%.
В послідуючому цей пункт був змінений Законом №3591-ІV від 04 квітня 2006 року "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців", та перестала діяти норма відносно додаткових 5% для 2 категорії.
В січні 2005 року Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом позивачу було призначено пенсію за вислугу років військової служби довічно в розмірі 88% від грошового забезпечення, які складались з 83% (за 20 років - 50% та 3%*11 років вислуги = 33 %) за 31 календарних років вислуги та було обчислено додатково відповідно Закону №2262-ХІІ ще 5%, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 2 категорії, що підтверджується розрахунком на пенсію за вислугу років і пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 12 січня 2005 р.
В жовтні 2020 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з проханням надати йому копію пенсійної справи для звернення до суду по перерахунку пенсії на підставі постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
В квітні 2008 року в зв`язку з підвищенням грошового забезпечення на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 було проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2008 року, але було зменшено розмір пенсії з 88% до 83.
01 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача через портал електронних послуг Пенсійного фонду з клопотанням пояснити, на якій підставі було зменшено розмір основної пенсії, та з вимогами відповідно до чинного законодавства на момент призначення пенсії, здійснити перерахунок з 01 січня 2008 року та виплачувати в подальшому пенсію в розмірі 88% грошового забезпечення.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, при цьому що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 р. №254к/96-ВР, Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" №3591 від 04.04.2006 року, Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 р. №3591-IV.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Згідно з п."в" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії - 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 відсотків, а віднесеним до категорії 2, 3 та 4 на 5 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» №3591 від 04.04.2006 року, пункт "в" викладено в наступній редакції, а саме: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (пункт "в" статті 12): за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Тобто вказаними змінами виключено положення щодо збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5% відповідних сум особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до 2 категорії.
Закон України від 04.04.2006 р. №3591-IV «Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», змінив порядок призначення пенсії за вислугу років.
При цьому, суд зазначає, що п.4 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006р. №3591-IV, визначено, що вислуга років для призначення пенсій, що була обчислена особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, особам надстрокової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», відповідно до нормативно-правових актів щодо призначення пенсії до набрання чинності цим Законом перегляду не підлягає.
Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року, пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно і Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Відповідно до частин 2, 3 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Згідно з частинами 1, 2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні Гайгузус проти Австрії від 16 вересня 1996 року, відповідно до якого, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі №175/1665/17 (адміністративне провадження №К/9901/9550/18).
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Матеріалами справи підтверджено, що підставою для припинення виплат пенсії у розмірі 5% за участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи стало те, що з 29.04.2006 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 р. №3591-IV.
Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області з 01.01.2008 року зменшивши розмір пенсії ОСОБА_1 за вислугу років на 5% відповідних сум грошового забезпечення, як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, порушивши при цьому вимоги п.4 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 04.04.2006 р. №3591-VI «Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців».
Суд також зазначає, що при здійсненні перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" №3591 від 04.04.2006 року зміни, якими виключено положення щодо збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5% відповідних сум особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до 2 категорії, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Відтак, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про обґрунтування позивачем належними доказами в розумінні ст.ст.73, 74 КАС України протиправності дій Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо виключення з основної пенсії ОСОБА_1 пенсії у розмірі 5% за участь останнього у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо зниження з 88% до 83% відповідних сум позивача грошового забезпечення пенсії з 01 січня 2008 року та зобов`язання Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області провести йому перерахунок з 01.01.2008 року, виходячи із розміру 88 % від сум, з яких нарахована пенсія, згідно з п.«в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції, яка діяла до внесення змін до Закону, а саме до 04.04.2006 р., та виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок недоплати пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснити йому виплату суми заборгованості частини недоотриманої пенсії з 01 січня 2008 року до дня прийняття судового рішення однією сумою, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.
Згідно з статтями 1, 2, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у тому числі пенсій, у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу, які виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Відповідно до ст.ст.2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. №1282-ХІІ в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%, пенсія підлягає обов`язковій індексації.
Частиною 2 ст.49 Закону №1058-IV передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Відповідно до статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Системний аналіз зазначених положень Закону № 1058-IV та Закону України «Про пенсійне забезпечення» дає підстави дійти до висновку, що в Україні не існувало та не існує жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача здійснити позивачу виплату суми заборгованості частини недоотриманої пенсії з 01 січня 2008 року до 18 грудня 2020 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з викладених вище підстав.
Щодо вимоги допустити негайне виконання зазначеного рішення суду в частині виплати позивачу перерахованої пенсії у межах стягнення за один місяць відповідно згідно з ст.371 КАС України, суд зазначає наступне.
Відповідно п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки, в рамках даної адміністративної справи позивачем не заявлялася вимоги щодо стягнення з відповідача відповідних сум, тому й правові підстави для застосування вказаної норми відсутні.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання у місячний строк подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Так, ч.1 ст.382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч.2 ст.382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
На теперішній час, суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, враховуючи, що у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього, після набрання рішенням законної сили.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 263 КАС України, суд,-
Позовну заяву - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зниження з 88% до 83% відповідних сум грошового забезпечення пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2008 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 перерахунок з 01.01.2008 року, виходячи із розміру 88 % від сум, з яких нарахована пенсія, згідно з п.«в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції, яка діяла до внесення змін до Закону, а саме до 04.04.2006 р., та виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок недоплати пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 виплату суми заборгованості частини недоотриманої пенсії з 01 січня 2008 року до 18 грудня 2020 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Судовий збір по справі не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма