Справа № 320/5214/19
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5214/19 Суддя (судді) першої інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на окрему ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Окремою ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неналежного виконання рішення суду від 24 січня 2020 року у справі 320/5214/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії. В задоволенні решти вимог, вказаних у заяві ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України - відмовлено.

Не погоджуючись з окремою ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми права.

Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 11 січня 2021 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління ПФУ у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності ЧАЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно з довідкою про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 року за період роботи в зоні відчуження.

Зобов`язано Головне управління ПФУ у Київській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності ЧАЕС відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п. 1, пп. 4, п. 3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно з довідкою про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 року за роботу в зоні відчуження 27 квітня 1986 року в розмірі 191,03 крб. та наявними в пенсійній справі документами, починаючи з 06 серпня 2019 року з урахуванням вже виплачених сум.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2020 р. до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана в порядку ст. 383 КАС України, про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 24 січня 2020 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Постанова № 1210).

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Постанови № 1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

На виконання рішення суду у цій справі відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача. При цьому перерахунок пенсії позивача здійснено із зазначеної у рішенні суду дати - з 06 серпня 2019 року, з урахуванням наступних складових та механізму: заробіток для обчислення пенсії складає 5008 грн. 58 коп. (0,00026:1х25,4=0,00660; (0,00660+0,00165):0,00179=4,60894 - індивідуальний коефіцієнт заробітку; 4,60894х1086,71=5008,58 грн.). За наслідками перерахунку розмір пенсії позивача з 06 серпня 2019 року становить 8211 грн. 00 коп., де: 3506 грн. 01 коп. - основний розмір пенсії (5008 грн. 58 коп.х70%); 625 грн. 01 коп. - підвищення особам, прирівняним до інвалідів війни ІІ групи; 50 грн. 00 коп. - цільова грошова допомога інвалідам війни ІІ групи; 4029 грн. 39 коп. - державна адресна допомога інвалідам війни ІІ групи.

Щодо виконання рішення суду відповідачем також надано додаткові пояснення, відповідно до яких здійснення перерахунку пенсії було виконано з урахуванням п. 6 Постанови № 1210. Відповідач вважає, що перерахунок пенсії позивача проведено правильно, а інше виконання рішення суду є недоцільним, оскільки основний розмір пенсії після перерахунку не змінюється.

Відповідно до вимог п. 6 Постанови № 1210 в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

Так, рішенням суду чітко визначено, що перерахунок пенсії позивача повинен проводитися на підставі довідки про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 року за роботу в зоні відчуження 27 квітня 1986 р. Крім того, в рішенні чітко визначено розмір заробітної плати - 191,03 крб., який відповідач повинен був взяти для перерахунку пенсії. Судом визначено також, що перерахунок підлягає здійсненню відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п. 1, пп. 4, п. 3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Посилання у рішенні суду на п.6 Постанови №1210 відсутнє.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач при виконанні рішення суду врахував довідку про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 року за роботу в зоні відчуження 27 квітня 1986 року. Разом з тим, зазначену в цій довідці суму заробітної плати в розмірі 191,03 крб., який відповідач повинен був взяти для перерахунку пенсії, відповідачем було штучно розділено на складові частини (окремо середній заробіток, окремо оплата за тарифом, окремо премія), що суперечило змісту резолютивної частини рішення суду та визначеною у ній сумою розміру заробітної плати для обчислення пенсії (191,03 крб.).

В обґрунтування застосування механізму перерахунку шляхом розділення заробітної плати на її складові частини відповідач послався на приписи п. 6 Постанови № 1210.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що у п.6 Постанови №1210 чітко визначено, що до суми обчисленого заробітку додається не будь-яка отримана особою премія, а виключно премія, яка передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць). Згідно з рішенням суду нарахована і виплачена позивачу премія за роботу 27 квітня 1986 року в зоні ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не є тією премією, яка передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7.

Довідка, на підставі якої здійснено перерахунок пенсії, видана за роботу в населених пунктах зони відчуження (місто Прип`ять) за 27 квітня 1986 року, тобто ще до прийняття постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7.

За наведених обставин виплачена позивачу премія за квітень 1986 року повністю входила до складу його заробітної плати, про що обґрунтовано зазначає позивач у заяві.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачу нараховано заробітну плату та премію за квітень 1986 року, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосовування підпункту 3 пункт 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7, оскільки цей нормативно-правовий акт прийнято пізніше вже в червні 1986 року, тобто після виплати заробітної зарплати з надбавками позивачу в квітні 1986 року.

Застосування відповідачем саме такого механізму перерахунку пенсії позивача безпосередньо вплинуло на її остаточний розмір в сторону зменшення. Це означає, що рішення суду відповідачем належним чином не виконано.

Вказані порушення при виконанні цього рішення суду залишилися поза увагою та без відповідного реагування керівництва Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Наведене свідчить, що керівництво цього Головного управління ПФУ не скерувало підпорядкованих працівників на посилення роботи на пріоритетних напрямках, зокрема по контролю за належним виконанням рішення суду у цій справі.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем вчинено протиправні дії щодо неналежного виконання рішення суду від 24 січня 2020 року у справі 320/5214/19, а тому у суду першої інстанції були підстави для винесення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.