Справа № 160/11431/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
18.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи: з 12.05.1991 року - по 11.11.1991 рік на Байкало-Амурській залізничній шляховій станції на посаді монтера шляху; з 19.08.2004 року - по 02.07.2015 рік - у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посадах головного інженера та старшим майстром шляховим; з 21.09.2016 року - по 04.09.2017 рік - у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді майстра шляховим залізничного цеху №1 управління залізничного транспорту; та зарахувати період перебування ОСОБА_1 у відпустках без збереження заробітної плати за період з 1994 року - по 2000 рік у загальній кількості 123 дні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з часу звернення за призначенням пенсії за вислугою років, а сааме, з 25.06.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
13.10.2020 року представником відповідача надано письмовий відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_1 25.06.2020 року звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років. Відмову у призначенні пенсії відповідач вважає правомірною з огляду на те, що з моменту звернення позивача до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по теперішній час - останнім не надано довідок, які підтверджують пільгові періоди роботи у Байкало-Амурській шляховій станції з 12.05.1991 по 11.11.1991, у структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» «АТ «Українська залізниця» з 19.08.2004 по 02.07.2015 та у ПАТ Криворізький залізорудний комбінат з 21.09.2016 по 04.09.2017. Крім того, відповідачем звернуто увагу на невідповідність даних, наведених у трудовій книжці позивача та уточнюючій довідці №8 від 19.05.2020 щодо пільгового періоди роботи на підприємстві. Також у відзиві наголошено, що посади, на яких працював позивач «старший майстер шляховий» та посада «головний інженер», не входять до переліку посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у наступні періоди перебував на посадах:
- з 12.05.1991 - по 11.11.1991 - на Байкало-Амурській залізничній шляховій станції на посаді монтера шляху 3 розряду (робота у місцевості прирівняної до Крайньої Півночі);
- з 16.03.1992 - по 18.08.2004 - у Криворізькій дистанції колії Придніпровської залізниці на посадах монтер колії, бригадир колії, майстер шляховий (02.08.1993 року - переведений бригадиром шляху 18-го лінійного відділення; 04.05.1998 року - переведений колійним майстром 5-ї лінійної дільниці; 11.02.2002 року - переведений на 5 лінійну дільницю бригадиром колії; 12.06.2002 року - переведений майстром шляховим на 8-му лінійну дільницю);
- з 19.08.2004 - по 02.07.2015 - у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посадах головного інженера та старшим майстром шляховим (19.08.2004 року - переведений старшим майстром шляховим 4-ї дільниці; 28.02.2008 року - призначений головним інженером; 16.03.2010 року - переведений старшим майстром шляховим 5-ї дільниці на 15 околодок; 01.01.2013 року - переведений старшим майстром шляховим 4-ї дільниці);
- з 21.09.2016 - по 04.09.2017 - у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді майстер шляховий залізничного цеху №1 управління залізничного транспорту.
Вказані періоди роботи підтверджені відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 26.08.1985 року та довідкою уточнюючого характеру роботи, для призначення пенсії по вислузі років від 19.05.2020 №8 Структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» по періоду роботи з 16.03.1992 по 18.08.2004 року, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 04.05.2020 №262 Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» по періоду з 26.10.1988 по 30.03.1991 року.
25.06.2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 р. XV Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
На підставі ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 ч.1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т.ч. пенсія за віком.
Частиною 4 ст.24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності до п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до абз.2 п.16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058 положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, право на пенсію за вислугу років мають: відповідно до пункту «а» робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, ухвалюючи рішення від 04.06.2019 №2- р/2019, яким визнав неконституційними положення п.«а» ст.54, положення ст.55 Закону №1788-ХІІ (зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, №911-VIII), якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком.
Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.
На момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області позивачу виповнилось 55 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Криворізьким РВ УМВС України в Дніпропетровській області 20.10.1998 року.
Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення".
Відповідно до зазначеного списку, право на пенсію за вислугу років мають «Монтери колії магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів», «Майстри (шляхові, мостові, тунельні) магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів».
. Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеним нормам відповідає п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом третім вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком №637.
Посилання відповідача на відсутність уточнюючих довідок на підтвердження стажу за періоди роботи позивача з 12.05.1991 по 11.11.1991, з 19.08.2004 по 02.07.2015, з 21.09.2016 по 04.09.2017, суд оцінює критично, оскільки згідно з нормами Порядку №637 додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Водночас, у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 26.08.1985 року записи про трудову діяльність оформлені належним чином (мають номера наказів, дати їх винесення, підписи та посади осіб, які вносили вказані записи, печатки підприємств).
Тобто, вказані записи у повному обсязі підтверджують факт роботи позивача на відповідних роботах.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до стажу спірного періоду праці позивача є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.04.2018 у справі №164/1993/14-а, від 19.06.2018 у справі №592/5846/17, від 25.09.2018 у справі №242/65/17.
Крім того, суд наголошує, що згідно п.1.1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, яким затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Пунктом 4.1 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку 22-1).
З урахуванням п.4.2. Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Аналіз викладених правових норм свідчить про право пенсійного органу вимагати у відповідний строк, в тому числі у фізичних осіб, подання необхідних документів, передбачених законодавством.
Враховуючи наведене, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Суд не приймає посилання відповідача на те, що не підлягає зарахуванню до роботи за вислугу років період роботи ОСОБА_1 старшим майстром шляховим у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» з 19.08.2004 року по 28.02.2008 року, з 16.03.2010 по 02.07.2015, оскільки згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» №25 від 18.11.1992 Міністерства соціального забезпечення України, відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники. Водночас, як вже зазначалось, до Списку, затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 року №583 входять посади «Майстри (шляхові, мостові, тунельні) магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів».
Як встановлено судом, відповідно до записів у трудовій книжці позивача, останній працював з 19.08.2004 - по 02.07.2015 у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посадах головного інженера та старшим майстром шляховим, з них з 19.08.2004 року - переведений старшим майстром шляховим 4-ї дільниці; 28.02.2008 року - призначений головним інженером; 16.03.2010 року - переведений старшим майстром шляховим 5-ї дільниці на 15 околодок; 01.01.2013 року - переведений старшим майстром шляховим 4-ї дільниці).
Таким чином, за переконанням суду, позивач, працюючи на зазначеній посаді, фактично виконував ту саму роботу, що слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій, професія яка передбачена вищезгаданим Списком, отже виконував роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років.
Водночас, суд погоджується з позицією відповідача стосовно неможливості зарахування періоду роботи на посаді головним інженером з 28.02.2008 по 15.03.2010 року, оскільки відповідно розділу 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики від 29.12.2004 року №336, головний інженер відноситься до керівних посад, та не може бути віднесений до списку робітників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років згідно Списку, затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 року №583.
Щодо неврахування відповідачем періоду перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати у період з 1994 по 2000 роки (загальною тривалістю 123 календарні дні), суд зазначає.
До матеріалів справи надано довідку уточнюючого характеру роботи, для призначення пенсії по вислузі років від 19.05.2020 №8 Структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з якої, зокрема, вбачається, що згідно Наказів підприємства позивачу надавались відпустки без збереження заробітної плати у 1994 році - 16 календарних днів; у 1995 році - 8 календарних днів; у 1996 році - 32 календарних дні; у 1997 році - 8 календарних днів; у 1998 році - 3 календарних дні; у 1999 році - 11 календарних днів; у 2000 році - 137 календарних днів; у 2001 році - 3 календарних дні; у 2003 році - 12 календарних дні; у 2004 році - 2 календарних дні.
Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України, оформленого листом № 713/039/161-16 від 08.02.2016, час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Суд зазначає, що відповідачем не було застосовано вказані роз`яснення Міністерства соціальної політики України та не зараховано до стажу роботи позивача 16 днів у 1994 році, 8 днів у 1995 році, 30 днів у 1996 році, 8 днів у 1997 році, 3 дні у 1998 році, 11 днів у 1999 році, 30 днів у 2000 році, 3 дні у 2001 році, 12 днів у 2003 році, 2 дні у 2004 році, що загалом становить 123 дні.
Таким чином, із загального та спеціального стажу відповідачем виключено 4 місяці перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати за 1994 -2004 роки.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Отже, суд вважає за можливе покласти судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам на відповідача та зазначає про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у розмірі 420,40 грн. на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ), що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи: з 12.05.1991 року - по 11.11.1991 рік на Байкало-Амурській залізничній шляховій станції на посаді монтера шляху; з 19.08.2004 року по 28.02.2008 року на посаді старшого майстра шляхового 4-ї дільниці та з 16.03.2010 року по 31.12.2012 року на посаді старшого майстра шляхового 5-ї дільниці на 15 околодок, з 01.01.2013 по 02.07.2015 року на посаді старшого майстра шляхового 4-ї дільниці у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця»; з 21.09.2016 року - по 04.09.2017 рік - у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді майстра шляховим залізничного цеху №1 управління залізничного транспорту; та зарахувати період перебування ОСОБА_1 у відпустках без збереження заробітної плати за період з 1994 року - по 2004 рік у загальній кількості 123 дні.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ), пенсію за вислугу років з часу звернення за призначенням пенсії за вислугою років, а саме: з 25.06.2020 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

23.11.2020

Рішення не набрало законної сили 23 листопада 2020 р.

Суддя В.В. Кальник