Справа № 560/4946/20
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4946/20
РІШЕННЯ
іменем України

12 січня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2015-2017 роки, виходячи з того, що така компенсація була виплачена лише 28.08.2020 року після письмового звернення.

- Житомирського прикордонного загону в частині не включення індексації грошових доходів до обрахування вихідної допомоги при звільненні.

- Житомирського прикордонного загону щодо не включення до суми вихідної допомоги щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні.

2. Зобов`язати:

- ІНФОРМАЦІЯ_2 включити індексацію грошових доходів до обрахування вихідної допомоги при звільненні та доплатити на рахунок ОСОБА_1 4287, 84 грн.

- Житомирський прикордонний загін Державної прикордонної служби України включити до суми вихідної допомоги щомісячну додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні та доплатити на рахунок ОСОБА_1 19981 грн.

- Житомирський прикордонний загін Державної прикордонної служби України сплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні з липня 2017 року по липень 2020 року та доплатити на рахунок ОСОБА_1 398 426 грн. 70 коп., а у випадку створення штучних перешкод зі сторони відповідача до дня фактичного розрахунку з розрахунку 363 грн. 83 коп. за кожний день.

- Житомирський прикордонний загін Державної прикордонної служби України одночасно компенсувати суму податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44.

Позовні вимоги мотивовані тим, що представники прикордонного загону не включили до Довідки - розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні № 151 від 03.04.2018 індексацію грошового забезпечення з 01 липня 2015 року по 03.07.2017 року. Внаслідок цього сума вихідної допомоги на 4287, 84 грн. мала бути більше, ніж було виплачено прикордонним загоном.

Крім цього, прикордонний загін протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена Постановою № 889. Внаслідок цього сума вихідної допомоги на 19981 грн. мала бути більше.

Також в день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, тобто 03 липня 2017 року, відповідач не виплатив грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік і виплатив таку компенсацію лише 28 серпня 2020 року.

Ухвалою суду від 04.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що положення Кодексу законів про працю на військовослужбовців Державної прикордонної служби не розповсюджується. Враховуючи своєчасність виплати грошового забезпечення доводи позивача щодо виплати середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за неотримане речове майно є безпідставними.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказує про помилковість та безпідставність наведених відповідачем у відзиві тверджень.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до наказу Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України №148-ОС від 03 липня 2017 року позивача, звільненого наказом від 08.06.2017, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 03.07.2017.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 по справі №822/3008/17 зобов`язано Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

28.02.2018 позивачу виплачена така допомогу у сумі 26049 грн. 45 коп.

Згідно довідки - розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні №151 від 03.04.2018, вказана сума обчислена з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих питань під час проходження служби, надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, премія.

Згідно цієї довідки щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, п.8 Наказу МВС України №73.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року по справі №560/4100/18:

- зобов`язано Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 липня 2015 року по 31 жовтня 2015 року та з 01 квітня 2016 року по 03 липня 2017 року.

- зобов`язано Донецький прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року.

Листом від 28.07.2020 відповідач розглянув звернення позивача та повідомив його, що належна сума компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій була перерахована на картковий рахунок згідно наданих реквізитів платіжним дорученням №2498 від 28.07.2020 в сумі 9110,29 грн.

Згідно довідки відповідача №190 від 20.09.2020 повідомлено, що позивачу нараховано та виплачено:

- одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у сумі 26029,45 грн., на підставі постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 року по справі № 822/30008/17, передбаченої ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей», відповідно до наказу начальника Житомирського прикордонного загону від 13.02.2018 року №44-ОС (платіжне доручення №391 від 27.02.2018);

- індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 30.10.2015 та з 05.04.2016 по 03.07.2017 у сумі 10802,52 грн., на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року по справі № 560/4100/18 (платіжне доручення №159 від 30.01.2019);

- компенсацію за невикористані 42 календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» за 2015-2017 роки у сумі 9110,29 грн., відповідно до наказу начальника Житомирського прикордонного загону від 28.07.2020 року №298-ОС (платіжне доручення №2498 від 28.07.2020).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тому, до грошового забезпечення військовослужбовців, як розрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щомісячну додаткову грошову винагороду встановлено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова №889).

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови №889).

На виконання постанови КМУ №889, 24 жовтня 2016 року Міністерством оборони України видано наказ, яким затверджено Інструкцію №550 «Про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» (далі - Інструкція №550).

Пунктом 8 Інструкції №550 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Водночас, згідно наданих відповідачем особистих карток грошового забезпечення позивачу постійно з травня 2016 по липень 2017 року виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.

Суд вказує, що частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінено лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Враховуючи, що додаткова грошова винагорода на підставі постанови Кабінету Міністрів України №889 нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Таким чином, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року (справа №810/2734/17), від 14 квітня 2020 року (справа №820/3719/18) та від 29 грудня 2020 року (справа № 240/1095/20).

Щодо позовних вимог про протиправність невключення до одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення, слід зазначити наступне.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").

Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Виходячи з того, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер. Тому індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні. Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року №820/5286/17.

В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку одноразової грошової допомоги призвело б до застосування для визначення її розміру знеціненого грошового забезпечення. Отже, підстави вважати виплату індексації одноразовим видом грошового забезпечення також відсутні.

За таких обставин, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та індексації грошового забезпечення, установленої Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" є протиправними.

Як наслідок, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та індексації грошового забезпечення, установленої Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача включити до одноразової грошової допомоги при звільненні конкретні суми індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, суд вказує наступне.

З урахуванням визначених ст.ст.5, 245 КАС України способів захисту порушених прав, у даному випадку захист конкретного порушеного права позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, а не визначення конкретної суми, що належить до компетенції відповідача.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Отже, судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить приписам КАС України. Тому така вимога не підлягає задоволенню.

Така позиція узгоджується з висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №167/592/17 та від 14 лютого 2019 року у справі №362/7962/15-а. Водночас, у випадку незгоди із нарахованою сумою позивач не позбавлений права на оскарження таких дій до суду.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Житомирського прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2015-2017 роки, суд зазначає наступне.

Відповідачем підтверджується той факт, що компенсацію за невикористані 42 календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», за 2015-2017 роки у сумі 9110,29 грн. позивачу виплачено відповідно до наказу начальника Житомирського прикордонного загону від 28.07.2020 року №298-ОС.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, при звільненні відповідач не провів повного розрахунку, зокрема, не виплатив компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» за 2015-2017 роки.

Як наслідок, є протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати при звільненні з військової служби ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки.

Щодо вимоги до відповідача про зобов`язання виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 зазначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Спір стосовно правомірності визначення складових (фактично - розміру) одноразової грошової допомоги при звільненні вирішувався саме у цій справі, тому на час ухвалення рішення остаточний розрахунок з позивачем проведений не був. Отже, підстава для здійснення відшкодування за частиною 2 ст. 117 КАС України (тобто проведення остаточного розрахунку), на час вирішення судом першої інстанції спору ще не виникла, а тому зобов`язання відповідача до виплати такого відшкодування є передчасним.

Отже, вимога про стягнення з відповідача суми відшкодування може бути заявлена лише після проведення фактичного розрахунку. Зазначене унеможливлює вирішення питання щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі № 120/1407/19-а та від 15 жовтня 2020 року по справі № 308/10023/17. У цих рішенням також зазначено, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні навіть ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

Що стосується виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок № 44), то суд вважає, що така вимога також є передчасною, зважаючи на таке.

Порядок № 44 визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус, зокрема, військовослужбовця.

Частинами 4 та 5 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Згідно з п.6 Порядку № 44 територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, а тому суд, за відсутності спору, не може на майбутнє зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме виплатити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку № 44. Тому така позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Житомирського прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та індексації грошового забезпечення, установленої Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Зобов`язати Житомирський прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та індексації грошового забезпечення, установленої Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12 січня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Житомирський прикордонний загін Державної прикордонної служби України (вул. Промислова, 5, в/ч 1495,Житомир,10025 , код ЄДРПОУ - 14321914)

Головуючий суддя Д.А. Божук