Справа № 520/3244/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 р.Справа № 520/3244/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, по справі № 520/3244/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

10.03.2020 ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області /далі відповідач, ГУ ДПС у Харківській області, податковий орган/, в якому просила суд скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення № б.н. від 23.05.2016, № 1655 від 08.06.2016, № 196 - 2034 - тр від 27.03.2017.

Позов обґрунтований незаконністю та протиправністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, якими позивачу визначені податкові зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016-2017 роки.

Також позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтоване тим, що про свої порушені права позивач дізналася з акту камеральної перевірки з питань своєчасності сплати сум узгоджених податкових зобов`язань по транспортному податку від 23.01.2020 № 240/20-40-57-06/ НОМЕР_1 , в якому встановлено, що позивач сплатила податкові зобов`язання з порушенням граничних строків для їх сплати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 по справі № 520/3244/20 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2016 №4270-13 на суму 25000 гривень - залишено без розгляду.

Позивач не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 по справі № 520/3244/20 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилається на те, що дізналася про наявність спірних податкових повідомлень-рішень з акту камеральної перевірки з питань своєчасності сплати сум узгоджених податкових зобов`язань по транспортному податку від 23.01.2020 № 240/20-40-57-06/ НОМЕР_1 , який отримала у лютому 2020 року. Вважає, що 1095 денний строк на оскарження у позивача розпочався саме з моменту отримання нею акту камеральної перевірки від 23.01.2020 № 240/20-40-57-06/ НОМЕР_1 .

Представник відповідача правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

04.01.2021 від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляду справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Харківській області сформовано наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 08.06.2016 № 1655 на суму 4166,66 гривень, яке вручено особисто позивачу 18.03.2017;

- від 23.05.2016 № 4270-13 на суму 25000 гривень, яке направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу платника податків: просп. Тракторобудівників, буд. 88, кв. 8, та повернулося до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання 24.07.2016;

- від 27.03.2017 № 196-2034-ТР на суму 25000 грн, яке направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу позивача: просп. Тракторобудівників, буд. 88, кв. 8, та повернулося до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання 22.05.2017.

Залишаючи адміністративний позов в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2016 №4270-13 на суму 25000 гривень без розгляду у зв`язку з пропуском строку на його оскарження, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в силу приписів ст. 58 ПК України вважається таким, що отримав 24.07.2016 податкове повідомлення-рішення від 23.05.2016 №4270-13, отже, пропустив 1095-денний строк звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо встановлених обставин справи, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України (надалі ПК України).

Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Статтею 102 ПК України встановлено строк давності - 1095 днів для нарахування грошових зобов`язань платнику податків.

Отже, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.

Позивач звернувся до суду із цим позовом через канцелярію суду 10 березня 2020 року (згідно відмітки щодо дати на штампі вхідної кореспонденції суду).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення від 23.05.2016 № 4270-13 на суму 25000 гривень було направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу платника податків: просп. Тракторобудівників, буд. 88, кв. 8, та повернулося до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання 24.07.2016.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

До суду надані конверти, в яких контролюючим органом надіслалися податкові повідомлення-рішення на податкову адресу позивача, які підтверджують, що контролюючим органом були здійснені всі можливі дії в межах наданих йому повноважень щодо вручення спірного податкового повідомлення-рішення.

У постановах Верховного Суду від 24.09.2019 у справі № 825/1109/16 та від 09.10.2018 у справі 820/1864/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Податкове повідомлення - рішення від 23.05.2016 № 4270-13 було направлено платнику податків засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до відмітки з пошти «за закінченням терміну зберігання» податкове повідомлення - рішення від 23.05.2016 повернулося до контролюючого органу 24.07.2016 як не вручене.

Отже, з урахуванням положень п. 58.3 ст. 58 ПК України спірне податкове повідомлення- рішення вважається врученим позивачу 24.07.2016.

Таким чином, граничним строком звернення позивача з цим позовом було 24.07.2019.

Проте, позивач звернувся до суду з цим позовом лише 10.03.2020, тобто, з пропуском 1095-денного строку звернення до суду з цим позовом більше ніж на сім місяців.

Доводи позивача про те, що вона дізналася про своє порушене право лише з акту камеральної перевірки з питань своєчасності сплати сум узгоджених податкових зобов`язань по транспортному податку від 23.01.2020 № 240/20-40-57-06/ НОМЕР_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаному акті, зазначено, що позивач сплатив суми узгодженого податкового зобов`язання з транспортного податку по спірному податковому повідомленню-рішенню від 23.05.2016, що, з огляду на те, що транспортний податок є окремим податком та адмініструється окремо від інших податків, виключає можливість посилання на помилковість сплати такого податку замість будь-якого іншого податку. Вказані обставини позивачем не заперечуються ані у позовній заяві, ані у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, ані у апеляційній скарзі.

Вказані доводи апелянта не спростовують висновків суду про те, що в силу приписів п. 58.3 ст. 58 ПК України позивач вважається такою, що дізналася про спірне податкове повідомлення-рішення саме 24.07.2016.

Частиною третьою статті 123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначено в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим в пункті 47 Рішення ЄСПЛ, Високий Суд вказав, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

Оскільки позивач не навів будь-яких обставин і не надав відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-ріщення від 23.05.2016, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність жодних належних підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, та вважає ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 по справі № 520/3244/20 такою, що відповідає вимогам ст. 242 КАС України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 122, 123, 240, 242, 243, 250, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 по справі № 520/3244/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 12.01.2021 року