Справа № 400/4540/20
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р. № 400/4540/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалеєвська, 14, м. Миколаїв, 54001

третя особа:Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, пр. Центральний, 141-В, м. Миколаїв, 54055

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області (далі по тексту - Відповідач, ТУ ДСА), за участю третьої особи на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області (далі по тексту - ГУ Держ.казначейство), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки) із застосуванням щомісячного обмеження згідно з ч. 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; та просить суд зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити недоплачену частину суддівської винагороди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 11.08.2003 року працює суддею Заводського районного суду м. Миколаєва, та з 31.03.2020 року обіймає адміністративну посаду Голови Заводського суду м. Миколаєва. Винагорода судді суду першої інстанції складається відповідно до ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, а саме: у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з нарахуванням доплат за вислугу років 60%. З 01.01.2020 року по 18.04.2020 суддівська винагорода Позивачу виплачувалася в повному обсязі. Однак, з 18.04.2020 виплата розміру суддівської винагороди не відповідає розміру, установленому Законом № 1402-VIII, оскільки обмежений введеними карантинними заходами та нараховувався у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Позивач не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 року та вважає, що відповідачем порушено право на належне матеріальне забезпечення судді. Просить суд зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену частину суддівської винагороди.

Ухвалою суду від 19.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04.11.2020 року від третьої особи по справі ГУ ДКС України в Миколаївській області надійшли пояснення на Позов, де останній зазначив, що позов задоволенню не належить, оскільки прийняте рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року не розповсюджується на взаємовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем до часу ухвалення цього рішення. Щодо залучення третьою особою у справі ГУ ДКС України в Миколаївській області представник третьої особи вважає, що права позивача ГУ ДКС не порушувало, а відтак рішення ніяким чином не може вплинути на права та обов`язки ГУ ДКС України в Миколаївській області.

04.11.2020 до суду від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених ст. 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, а Верховною Радою України 13.04.2020 прийнято Закон України № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - 3акон № 55З-IX), який опубліковано в газеті «Голос України» від 17.04.2О20 № 68 (7325) та набрав чинності 18.04.2020. Відповідно до частин першої та третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-IX) установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому, у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Обмеження, встановлене в частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті). Таким чином, нарахована заробітна плата, грошове забезпечення обмежується максимальним розміром 47230,00 грн на місяць. За твердженням відповідача, виплата суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення за період з 01.04.2020 по 17.04.2020 здійснювалася у повному обсязі за фактично відпрацьовані у місяці робочі дні/години, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат) відповідного працівника та без обмежень, встановлених Законом № 553-ІХ. Отже, Територіальне управління як розпорядник коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ). Відповідач також зазначає, що у розумінні рішень Конституційного Суду України, обмеження виплати суддівської винагороди, правомірність якого оспорює позивач, зумовлене необхідністю захисту національної економіки, а, отже, відповідає критеріям пропорційності, є співрозмірним із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України. Ураховуючи, що в спірний період тривав карантин, встановлений Кабінетом Міністрів Україні, відповідач не допустив протиправних дій, діяв на підставі та в межах, передбачений Конституцією України, Бюджетним кодексом України та законами України. Відповідач не наділений правом самостійної, без правового врегулювання та фінансової можливості, здійснювати нарахування та виплату суддівської винагороди з 18.04.2020 по 28.08.2020 без обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020-рік» (у редакції Закону №553-IX). Таким чином, Територіальне управління в період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 рік здійснювало нарахування та виплату суддівської винагороди відповідно до норм чинного законодавства. Враховуючи наведене у відзиві, відповідач зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила.

Справа розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено:

Позивач - ОСОБА_1 є працюючим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 14-20).

З огляду на матеріали справи, за період з 01.01.2020 року по 18.04.2020 року - позивачеві була нарахована та виплачена суддівська винагорода в розмірі окладу, який становить 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 60 % від посадового окладу - доплата за вислугу років, що підтверджується наданою Відповідачем Довідкою від 29.10.2020 № 7/1-1740/20.

Однак суддівська винагорода з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року нараховувалась позивачу з урахуванням обмеження відповідно до ст. 29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не погодившись з чим, позивач звернулася за судовим захистом із даним позовом.

Позивач вважає, що обраний ним шлях захисту порушеного права, а саме: зобов`язання Відповідача провести перерахунок суддівської винагороди та виплатити йому недоотриману частину, є достатнім.

Відповідно до ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до п. 24 Розділ XII Прикінцевих та перехідних положень Закону, розмір посадового окладу судді, становить: з 1 січня 2020 року: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не вносилися.

Право законодавця на визначення розміру суддівської винагороди іншими законами, обмежено, як Конституцією так і відповідним законом про судоустрій.

Виходячи з фінансових можливостей державного бюджету, законодавець має право на встановлення будь-якого розміру суддівської винагороди, більшого чи меншого, але враховуючи вимоги ст. 130 Конституції України, ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", це повинно бути передбачено виключено у законі про судоустрій, а не в інших нормативно-правових актах.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

За таких обставин, при конкуренції норм ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до вимог ч. 4 ст. 7 КАС України, суд застосовує ст. 130 Конституції України, як норму прямої дії, яка прямо вказує, що розмір винагороди судді встановлюється виключно Законом про судоустрій.

У такому випадку, суд, вирішуючи спір, повинен застосувати ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а не ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Суд враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 у справі № 10-р/2020, ч. 1, 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", абз. 9 п. 2 2 розділу II "Прикінцеві положення " Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, визнанні неконституційними, а тому для звернення до Верховного Суду у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 7 КАС України, в теперішній час немає необхідності.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм права суд приходить висновку, що Позивач має право на отримання суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. у розмірі, передбаченому ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а позов належить задовольнити в цій частині.

Враховуючи те, що у період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. відповідачем виплачувалися Позивачеві суми відпустки виходячи з положень ст. 130 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», Позивач має право на недоотриману суму суддівської винагороди за вищезазначений період з урахуванням виплачених сум відпустки.

Суд зауважує, що позиція Верховенства Закону при звуженні прав на отримання суддівської винагороди викладена в рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 року, яке й підтвердило, що жодними підзаконними Актами та/або іншими законами, окрім спеціального закону «Про судоустрій і статус суддів» питання оплати праці суддям вирішено бути не може.

Суд критично оцінює правову позицію Відповідача та Третьої особи, яка зводиться до застосування Рішення Конституційного Суду № 10-р/2020 від 28.08.2020 року в часі, та наявність внесених законодавцем змін до ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет», оскільки позивач звернувся з позовом до суду про отримання недоплаченої частини суддівської винагороди (тобто недоотриманої частини заробітної плати), та правовими підставами свого позову зазначає дію ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 130 Конституції України які на час застосування до нього обмежень у виплаті суддівської винагороди були чинними, а Рішення Конституційного Суду № 10-р/2020 від 28.08.2020 року тільки підтвердило правомірність такого висновку. А відтак, доводи Відповідача та третьої особи проти позову є хибними.

Щодо позовних вимог про визнання дій Відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди Позивачеві в період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року з урахуванням обмежень встановлених ст. 29 ЗУ «Про державний бюджет» - протиправними, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, суд при вирішення питання про правомірність дій суб`єкту владних повноважень, зобов`язаний перевірити, чи діяв суб`єкт владних повноважень в межах своїх повноважень та в спосіб визначений Законом.

Так, беручи до уваги до Відповідач ТУ ДСА у Миколаївській області є лише структурним підрозділом в системі ДСА України, яка є державним органом у системі правосуддя, та яка здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених ст. 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

ТУ ДСА у своїй діяльності користується як Законами так й підзаконними нормативно-правовими актами, крім того, указівки (рекомендації) ДСА України для ТУ ДСА є обов`язковими для виконання. ТУ ДСА позбавлено власної ініціативи на розпорядження бюджетними коштами поза межами видатків, які ухвалені ДСА України.

Отже, Територіальне управління як розпорядник коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ), а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання дій Відповідача протиправними не належать задоволенню.

До вирішення спору у даній справі суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 130 Конституції України як правову норму прямої дії, відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 26299835), за участю третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області (пр. Центральний, 141-В, м. Миколаїв, 54055, ідентифікаційний код 37992030), про визнання протиправними дій, зобов`язання провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. (за винятком днів відпустки) - задовольнити частково.

2. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину суддівської винагороди.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 12.01.2021 р.

Суддя Н.В. Лісовська