Справа № 420/5107/20
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5107/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2020 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, у якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №35 від 05 березня 2020 року щодо відмови у одержанні одноразової грошової допомоги;

2) скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №35 від 05 березня 2020 року;

3) зобов`язати Міністерство оборони України та Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 09 листопада 1987 року по 13 жовтня 1998 року він проходив військову службу в Збройних силах. З 15 травня 1988 року по 15 лютого 1989 року проходив військову службу в Республіці Афганістан та приймав участь в бойових діях, за що нагороджений медаллю за «За відвагу».

Висновком медико-соціальних експертною комісією Регіональної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.08.2019 року №245476 (МСЕК серії 12 ААБ від 20.08.2019) встановлено, що внаслідок бойових дій, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу встановлений діагноз «Посттравматична енцефалопія з антено-невротичним синдромом» та з вказаної дати встановлено 2 групу інвалідності та статус інваліда війни 2 групи.

На підставі викладеного позивач вважає, що з моменту встановлення інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги позивач через Одеський обласний територіальний центр комплектування та підтримки звернувся до Міністерства оборони України із заявою та необхідними документами. Проте, як вказує позивач, рішенням комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №35 від 05 березня 2020 року йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, з тих підстав, що одноразова грошова допомога нараховується не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.

Позивач не погоджується із вказаним рішення відповідача та вважає його незаконним, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Так, на переконання позивача, у зв`язку з встановленням інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, гарантованої статтею ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Позивач зазначає, що згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 23 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», вбачається, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Ухвалою суду від 13 липня 2020 року, після усунення недоліків, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, відповідно ч. 5 ст. 262 КАС України.

06 серпня 2020 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, у якому також було заявлено клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до вказаного клопотання, Міністерство оборони України заперечує проти спрощеного провадження, вважає необхідним проведення судового розгляду по суті та дебатів за участі його представника. Також відповідач стверджує, що справа має важливе значення для відповідача, а позивач навмисно не зазначив у позові, яку службу він проходив, заявляючи вимоги щодо виплати одноразової грошової допомоги, на яку він не має права.

Відповідно до ч. 7 ст. 262 КАС України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Отже, у відповідності з ч. 7 ст. 262 розділу, клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження подано з дотриманням строку для подання відзиву.

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Розгляд адміністративної справи № 420/5107/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії призначено проводити за правилами загального позовного провадження. Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи № 420/5107/20 зі стадії відкриття провадження у справі.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 06 серпня 2020 року, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням того що він проходив військову строкову службу, а інвалідність встановлена пізніше ніж через три місяці після звільнення позивача з військової строкової служби.

В обґрунтування своїх заперечень щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності, відповідач посилався на наступне:

відповідно ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII, в редакції, яка діяла на час встановлення позивачу II групи інвалідності та звернення із заявою щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання;

ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок №975);

відповідно п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії;

під час вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 слід застосовувати порядок, що діяв на день виникнення права, станом на дату, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а саме 20.08.2019 року;

позивач був призваний та проходив військову строкову службу, що підтверджується військовим квитком, та був звільнений зі служби 13.10.1989 року;

у довідці обласної медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 245476 від 30.08.2019 року про встановлення ОСОБА_1 інвалідності II групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, зазначено дату встановлення групи інвалідності 20.08.2019 року;

згідно пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України № 2011-XII та підпункту 3 пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, військової строкової служби, у разі встановлення інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби та не передбачено в інших випадках

На підставі викладеного, відповідач стверджує, що статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 6 Порядку №975, в редакції на час настання інвалідності позивача, не передбачено можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Як зазначає відповідач, частина шоста статті 16 Закону № 2011 -XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема: особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби; визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби; відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що позивач, який відповідно до матеріалів справи, був звільнений із строкової військової служби у 1989 року, а II група інвалідності йому була встановлена через 30 років після звільнення із строкової військової служби, не має права на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності.

06 серпня 2020 року відповідачем через канцелярію суду також подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, на підставі яких прийнято оскаржене рішення та копію військового квитка позивача (а.с. 75-98).

30 вересня 2020 року від третьої особи Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надійшли пояснення на позовну заяву з додатковими письмовими доказами (а.с. 132-155).

Згідно цих пояснень Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Позивач звернувся до Одеського обласного ТЦК та СП, як до уповноваженого органу, із заявою від 22.01.2020 року про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Відповідно до протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв №275 від 01.08.2019 року, захворювання солдата запасу ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах де велись бойові дії.

Виходячи з відомостей, які зазначені у військовому квитку ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу 09.11.1987 року.

20.08.2019 за наслідком повторного огляду ОСОБА_1 , йому безстроково встановлено другу групу інвалідності пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

На виконання п.13 Порядку, Одеським обласним ТЦК та СП 05.02.2020 року було направлено до Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 разом з усіма наданими ним документами.

В подальшому, розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якого 16.10.1988 року звільнено зі строкової військової служби та 20.08.2019 під час огляду визнано особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Наведене рішення було занесене до пункту 19 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.03.2020 №35, та обґрунтоване тим, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII, а також пп.3 п.6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової військової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби.

Як вважає третя особа, наведене рішення розпорядника бюджетних коштів - Міністерства оборони України відповідає вимогами чинного законодавства України, відтак не підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, третя особа просила врахувати висновок щодо застосування норм права, який був викладений в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 по справі №816/1458/18.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Ухвалою від 27 жовтня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено шістдесятидений строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів. Підготовче засідання відкладено на 18 листопада 2020 року - 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 420/5107/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 грудня 2020 року об 11 годині 00 хвилин.

У судове засідання, призначене на 09 грудня 2020 року, учасники справи не з`явились, про місце, дату та час підготовчого засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

Від позивача 09 грудня 2020 року через канцелярію суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання щодо розгляду справи за відсутності сторони позивача.

Представники відповідача та третьої особи причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи дію карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та пов`язані із цим обмеження, суд ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 11 січня 2021 року за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР та у період з 17 травня 1988 року по 15 лютого 1989 року приймав участь в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.

Вказані обставини підтверджуються записами з Військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с. 37-39).

22 січня 2001 року під час первинного огляду ОСОБА_1 органами МСЕК було встановлено 2 групу інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання (а.с. 41-47, 80-86).

20 серпня 2019 року під час повторного огляду ОСОБА_1 органами МСЕК встановлено 2 групу інвалідності, яка пов`язана із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велися бойові дії; Довідка МСЕК серія 12ААБ №245476 від 30.08.2019 року (а.с. 48, 87).

Згідно Витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв №275 від 01 серпня 2019 року, комісією встановлено, що захворювання солдата запасу ОСОБА_1 , 1968 р.н., Посттравматична енцефалопатія з астено-невротичним синдромом., що підтверджено посвідченням УБД серія НОМЕР_2 від 25.06.2009р., довідкою військового комісаріати №938 від 24.07.19 про участь в бойових діях, медичними та військово-обліковими документами, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 97).

22 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням другої групи інвалідності, яка пов`язана із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велися бойові дії (а.с. 79).

Разом із заявою позивачем подано копії довідок МСЕК, копію військового квитка, копії паспорту громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копію Витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв №275 від 01 серпня 2019 року про те, що захворювання солдата запасу ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах де велись бойові дії; копії довідок з реквізитами; згоду на збір та обробку персональних даних (а.с. 136-151).

05 лютого 2020 року за вих. №857 за підписом ТВО військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки подано Директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги рядовому в запасі ОСОБА_1 , який був звільнений зі строкової військової служби 13.10.1989 та якого 22.01.2001 під час первинного огляду органами МСЕК було визнано особою з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання, під час повторного огляду 20.08.2019 було визнано особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, до якого додаються документи.

Згідно поданого висновку, командування вважає, що ОСОБА_1 не має права на отримання зазначеної грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підпунктом 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. ОСОБА_2 інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.

Заявнику було роз`яснено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, але він наполягав на відправленні документів на комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (а.с. 152).

05 березня 2020 року на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів прийнято рішення щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги гр. ОСОБА_1 , якого 16.10.1988 року звільнено зі строкової військової служби та 20.08.2019 було визнано особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12ААБ №245476 від 30.08.2019 року).

Підставою прийняття вказаного рішення, згідно витягу з протоколу комісії від 05 березня 2020 року №35, зазначено: «Заявник не має права на отримання зазначеної грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підпунктом 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.» (а.с. 52, 153).

Зазначене рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум доведено до відмова позивача листом Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 16 квітня 2020 року № 3655 (а.с. 51).

Вказані обставини не заперечуються учасниками справи та підтверджуються матеріалами справи.

Вважаючи своє право порушеним діями відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Статтею 4 вказаного Закону визначено, що забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на дату встановлення позивачу інвалідності), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У відповідності з пунктом 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Згідно ч. 2 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (ч. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 (у редакції на дату встановлення позивачу інвалідності), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як встановлено судом, позивачу другу групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, встановлено з 20.08.2019 року дії (довідка МСЕК серія 12ААБ №245476 від 30.08.2019 року).

Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби - 20.08.2019 року, тобто Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції від 01.01.2019 року та Порядок № 975 в редакції від 24.04.2019 року.

Так, відповідно до п. 6 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції від 01.01.2019 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Крім того, згідно пп. 3 п. 6 Порядку № 975 (в редакції від 24.04.2019 року) одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві.

Суд зазначає, що до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року (далі - Закон № 1774-VIII), яким внесено зміни до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

Проте, з 01 січня 2017 року, після набрання чинності Закону № 1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Таким чином, статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 750/5074/17 та у справі № 820/1835/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», видами військової служби є:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР та у період з 17 травня 1988 року по 15 лютого 1989 року приймав участь в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.

Оскільки, позивачу встановлена інвалідність більше ніж через 30 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції чинній на дату встановлення інвалідності, у позивача відсутнє.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 31 січня 2019 року у справі № 678/370/17 та від 26 червня 2019 року у справі № 641/8966/16-а, від 04 березня 2020 року у справі №756/1003/16-а.

Згідно приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що позивачем невірно визначено розмір одноразової грошової допомоги, яку отримують військовослужбовці строкової служби, яким встановлена інвалідність другої групи, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Так, відповідно до пп. 3 п. 6 Порядку № 975, у редакції від 24.04.2019 року, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі: 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, враховуючи, що друга група інвалідності встановлена позивачу з 20.08.2019 року, в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, суд дійшов висновку про те, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності військовослужбовцю строкової військової служби, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження строкової військової служби, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, отже підстави для задоволення цього позову відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, а також звільненням позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач Міністерство оборони України (; 03168, м. Київ-168, Повітрофлотський просп., 6).

Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (; 65044, м. Одеса, вул. Пироговська, 6).

Суддя О.В. Глуханчук

.