Справа № 400/1301/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2020 р. Справа № 400/1301/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідачів:1. Державного кадастрового реєстратора відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран Ірини Валеріївни, вул. Мозолевського, 14, смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська область, 57001 2. Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034
про:визнання протиправним та скасування рішення від 26.12.2019 р. №РВ-019, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратору відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран Ірини Валеріївни (далі - відповідач-1 або реєстратор), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран Ірини Валеріївни від 26.12.2019 року за № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за заявою ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державного кадастрового реєстратора відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран Ірину Валеріївну вчинити дії передбачені п. 136 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, а саме:

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 7,1115 га з кадастровим номером: :01:000:0459 шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру;

здійснити державну реєстрацію земельної ділянки площею 3,5557 га з межами: 256,90 м х 138,80 м х 256,90 х 138,41 м та земельної ділянки площею 3,5558 га з межами 19,79 x 348,58 x 257,04 x 256,9, які утворилися в результаті виділення на підставі Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18.09.2019 року (справ № 472/862/19) із спільної часткової власності 1/2 частки земельної ділянки належної ОСОБА_1 ;

внести до Поземельної книги на земельну ділянку, сформовану в результаті виділу земельної ділянки, передбаченої законодавством інформації.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

19.12.2019 року позивач звернулась до відповідача-1 із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номеру.

Однак державним кадастровим реєстратором відмовлено їй у такій реєстрації про що винесено рішення № РВ-019. Відмова мотивована відсутністю заяви про державну реєстрацію другого співвласника земельної ділянки.

Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що порушує її право власності на виділену земельну ділянку.

Ухвалою від 26.03.2020 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою від 23.04.2020 року суд залучив до справи в якості відповідача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відповідач-2).

14.04.2020 року відповідачем-1 надано суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 25.05.2020 року відповідачем-2 надано суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування свого відзиву відповідач-1 зазначає наступне:

В разі здійснення державної реєстрації земельної ділянки площею 3,5557 га шляхом поділу земельної ділянки площею 7,1115 га з кадастровим номером :01:000:0459 державним кадастровим реєстратором буде порушено право гр. ОСОБА_2 як спадкоємця померлого ОСОБА_3 . Оскільки відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, що унеможливить спадкування гр. ОСОБА_2 іншої частки земельної ділянки.

Також під час проведення заходів з державної реєстрації земельної ділянко Національна кадастрова система видала критичну помилку: «реєструєма ділянка перекриває площу ділянки у системі на 50%», таким чином здійснення державної реєстрації земельної ділянки стало неможливим з технічних причин у зв`язку з відсутністю заяви про Державну реєстрацію земельної ділянки іншого співвласника.

Відповідач-2 у своєму відзиві заперечує проти позову з аналогічних підстав.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

За ОСОБА_1 на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.01.2019 року у справі № 472/954/18 визнано право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 7,1115 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Токарівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, з кадастровим номером: :01:000:0459, успадковану їй після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який успадкував її, але не оформив після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності якого було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 618198, виданим 30 серпня 2007 року Веселинівською райдержадміністрацією.

Відповідне право зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165242223 від 02.05.2019 року.

Також, на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18.09.2019 року у справі № 472/862/19 позивачу виділено згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Ѕ частку із земельної ділянки загальною площею 7,1115 га з кадастровим номером: :01:000:0459 з межами 256,90м. х 138,80м. х 256,90м. х 138,41м., що становить земельну ділянку площею 3,5557 га.

Відповідно до ч. 4 с. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Таким чином, здійснивши виділення належної позивачці частини земельної ділянки 19.12.2019 року позивачка звернулася до відповідача 1 із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номеру.

Однак державним кадастровим реєстратором відмовлено їй у такій реєстрації про що винесено рішення № РВ-019. Відмова мотивована відсутністю заяви про державну реєстрацію другого співвласника земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Регулювання відносин, що виникають при веденні Державного земельного кадастру, здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, цього Закону, законів України «Про землеустрій», «Про оцінку земель», «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», «Про захист персональних даних», інших законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ст. 4 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) (абз. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: щодо категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (п. «а» ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Документація із землеустрою і технічна документація з оцінки земель подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до їх повноважень, визначених цим Законом, разом з електронним документом, що містить результати робіт із землеустрою та оцінки земель (ч. 14 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

Перевірка відповідності наданого електронного документа наявним даним Державного земельного кадастру та встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик щодо розроблення такого документа здійснюється Державним кадастровим реєстратором, уповноваженим здійснювати внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, протягом строку, встановленого статтею 21 цього Закону для їх внесення (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до п. 67 Порядку № 1051 внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій»;

3) електронний документ (п. 110 Порядку № 1051).

Державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру:

1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє:

відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку;

електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку;

2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91 - 137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14 (п. 73 Порядку № 1051).

Державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність:

1) даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів);

2) вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1;

3) даним документації із землеустрою та оцінки земель (п. 74 Порядку № 1051).

Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

- приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі (п. 111 Порядку № 1051).

З урахуванням викладеного підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки є вичерпний перелік обставин, викладених в п. 111 Порядку № 1051.

В правовідносинах, що є предметом судового розгляду, підставою для відмови у державній реєстрації зазначено невідповідність електронного документа установленим вимогам.

З цього приводу суд зазначає наступне:

У разі невідповідності електронного документа вимогам, зазначеним у п. 74 Порядку № 1051, Державний кадастровий реєстратор:

1) складає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру протокол проведення перевірки електронного документа за формою згідно з додатком 16;

2) повертає заявникові документацію із землеустрою та оцінки земель без позначки, зазначеної у пункті 75 цього Порядку, разом з електронним документом, протоколом його перевірки та іншими документами для виправлення зазначених у протоколі проведення перевірки електронного документа помилок та подання документів разом з цим протоколом для проведення повторної перевірки (п. 77 Порядку № 1051).

У протоколі проведення перевірки електронного документа зазначаються відомості про невідповідність даних електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку (пп. 7 п. 78 Порядку № 1051).

Протокол проведення перевірки підписується Державним кадастровим реєстратором та засвідчується його печаткою (п. 78 Порядку № 1051).

Статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI (далі - Закон України № 3613) визначено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Згідно із ст. 22 Закону України № 3613 документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати вимогам законодавства.

Частиною 6 ст. 24 Закону України № 3613 передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є невідповідність поданих документів вимогам законодавства.

Зміст наведених норм свідчить, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами за результатами перевірки поданих на реєстрацію документів на відповідність їх вимогам законодавства. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є невідповідність поданих документів вимогам законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач уважав, що подані для внесення відомостей до Державного земельного кадастру документи не відповідають вимогам законодавства.

Такими невідповідностями, на думку відповідача, є те, що:

- електронний документ не відповідає вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа;

- не відповідність поданих документів законодавству, а саме: критична помилка: реєструємо(мі) ділянка/ділянки не перекриває(ють) площу ділянок/ділянки у системі на 50% (1b). Тобто, відсутня заява про державну реєстрацію земельної ділянки другого співвласника.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.01.2019 року у справі № 472/954/18 визнано право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 7,1115 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Токарівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, з кадастровим номером: :01:000:0459, успадковану їй після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який успадкував її, але не оформив після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності якого було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 618198, виданим 30.08.2007 року Веселинівською райдержадміністрацією. Рішення набрало законної сили - 02.03.2019 року.

Право власності на земельну ділянку зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора за № 46413501 від 11.04.2019 року.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18.09.2019 року у справі № 472/862/19 позивачу виділено згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Ѕ частку із земельної ділянки загальною площею 7,1115 га з кадастровим номером: :01:000:0459 з межами 256,90м. х 138,80м. х 256,90м. х 138,41м., що становить земельну ділянку площею 3,5557 га.

Вищезазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 жодних дій щодо оформлення своїх спадкових справ на успадковану частку земельної ділянки не вживає, свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку земельної ділянки на своє їм я не отримала та своє право власності на успадковану частку ділянки не зареєструвала.

Приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно як офіційне визначення і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Закон не передбачає необхідності здійснення суб`єктами речового права додаткових та нових дій для підтвердження своїх вже існуючих прав у випадку зміни положень законодавства, яке регулює момент виникнення речового права. Покладення на титульного володільця таких обов`язків, а саме необхідність постійно підтверджувати свої права шляхом додаткових реєстрацій, декларацій або інших дій необхідно було б розцінювати як «надмірний тягар» в сенсі статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод. До того ж виникле на підставі діючих норм права речове право не можна в подальшому ставити під сумнів у випадку зміни законодавства щодо порядку його набуття, оскільки це було б порушенням принципу «юридичної визначеності», який вироблено у практиці Європейського суду з прав людини (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України», «Христов проти України», «Сєрков проти України» та багато інших).

Оскільки за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.01.2019 року у справі № 472/954/18 та виділено згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Ѕ частку із земельної ділянки загальною площею 7,1115 га з кадастровим номером: :01:000:0459 з межами 256,90м. х 138,80м. х 256,90м. х 138,41м рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18.09.2019 року у справі № 472/862/19, які набрали законної сили Відповідач не мав права приймати оскаржуване рішення №РВ-019 від 26.12.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав які не передбачені Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Щодо вимог про зобов`язання Державного кадастрового реєстратора відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран Ірину Валеріївну вчинити дії передбачені п. 136 Порядку № 1051, суд зазначає наступне:

Повноваження суду при вирішенні справи врегульовано ст. 245 КАС України, згідно якої, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (п. 4 ч. 2, ч. 4 цієї статті).

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Прийняте рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого органу в порядку передбаченому законодавством.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

З наведеного суд приходить до висновку, що позивачі обрали неналежний спосіб судового захисту.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачів є покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути заяви Позивача за реєстраційним номером ЗВ-019 від 19.12.2019 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, що відповідає ч. 4 ст. 245 КАС України.

До того ж, сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на національний суд відповідальність за здійснення правосуддя.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державного кадастрового реєстратора відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран Ірини Валеріївни (вул. Мозолевського, 14, смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська область, 57001, ідентифікаційний код 39825404) та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран Ірини Валеріївни від 26.12.2019 року № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за заявою ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2019 року № ЗВ-019, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.12.2020 року.

Суддя О.В. Малих