Справа № 640/1122/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1122/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 17 липня 2018 року №2472/7 та висновок Комісії за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 омановичаРо від 27 вересня 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2016 року №Р-24356; зобов`язати відповідача розглянути скаргу від 27 вересня 2016 року по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/1122/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Водночас, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі №640/1122/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії на підставі частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, як такого, що не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції своє рішення обґрунтував тим, що заявлені позивачем вимоги слід розглядати відповідним місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 30 жовтня 2020 року та направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а не цивільного, як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, оскільки предметом розгляду є наказ суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України від 17 липня 2018 року №2472/7 та висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 02 липня 2018 року за результатами розгляду його скарги на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті приватними нотаріусами Київського міського нотаріального округу. Оскільки спір не має ознак приватноправового характеру , то справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України як за суб`єктним складом, так і за предметом спору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №640/1122/19, встановлено строк до 31 грудня 2020 року для подання відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи. Іншою ухвалою від 18 грудня 2020 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 31 грудня 2020 року.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що спір носить приватно-правовий характер, а вимоги позивача у справі обумовлені порушеннями або загрозою порушень його майнового інтересу. Відповідач вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено характер правовідносин, стосовно яких виник спір, та правомірно закрито провадження у справі.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду першої інстанції з адміністративним позовом, зазначив, що Міністерством юстиції 07 листопада 2016 року прийнято рішення у формі наказу №1480/7 «Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 27 вересня 2016 року» з підстав оформлення скарги без дотримання вимог частини п`ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду та отримав рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року у справі №826/3642/17, яким задоволено його позовні вимоги до Міністерства юстиції України, скасовано вищевказане рішення Міністерства юстиції України та зобов`язано відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 в тій самій редакції та з тими ж додатками, які були ним подані 27 вересня 2016 року.

Зазначене рішення Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року.

Надалі, після повторного розгляду скарги ОСОБА_1 від 27 вересня 2016 року, Міністерством юстиції України винесено новий наказ, яким у розгляді скарги по суті ОСОБА_1 відмовлено, але вже з інших підстав, зокрема, оскільки розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Міністерства юстиції України, а щодо поставленого питання наявний спір про право на нерухоме майно.

Такі обставини та незгода з рішенням Міністерства юстиції України та висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України зумовили звернення позивача до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною першою (пункти 1, 6) Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до покладених на нього завдань Мінюст має право серед іншого скликати наради, утворювати комісії, у тому числі постійно діючі, та робочі групи, проводити наукові конференції, семінари з питань, що належать до компетенції Міністерства.

Відповідно до частини дев`ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та частини дев`ятої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок №1128), яким визначено процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мінюсту, що здійснюється Мінюстом та його територіальними органами.

Пунктом 2 Порядку №1128 визначено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюється постійно діюча комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад якої затверджується Мінюстом або відповідними територіальними органами.

Отже, як вбачається із суб`єктного складу учасників справи, визначених позивачем, відповідачем у справі виступає суб`єкт владних повноважень - орган виконавчої влади при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства - Міністерство юстиції України.

Також Кодекс адміністративного судочинства України надає визначення публічно-правового спору - як спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 1 частини першої статті 4) та адміністративного судочинства - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ у порядку, встановленому цим законом (пункт 5 частини першої статті 4).

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що суб`єкт владних повноважень наділений владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Як вже визначила колегія суддів вище, характер спірних правовідносин у даній справі, виходячи із змісту адміністративного позову, вказує на наявність публічно-правових ознак спору, оскільки предметом розгляду є наказ суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України від 17 липня 2018 року №2472/7 та висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 02 липня 2018 року за результатами розгляду його скарги на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті приватними нотаріусами Київського міського нотаріального округу. При цьому обґрунтування позовних вимог стосуються порушення, на думку позивача, порядку та процедури розгляду його скарги, складу Комісії, яким розглядалася скарга, повноважень Комісії (відсутність кворуму).

Виходячи з наведеного правового регулювання, встановлених фактичних обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо належності розгляду спірних правовідносин в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Ураховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі №640/1122/19 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко