Справа № 380/2456/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2456/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представника відповідача Паїк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу,-

встановив:

ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул.Стрийська, 35 (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2019 № Ф-2958-57.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу, залишено без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/2456/20 і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 16.10.2020 продовжено розгляд справи.

Ухвалою від 10.12.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2006 році позивача знято з обліку платника податків у порядку, передбаченому чинним на той час законодавством. Таким чином, безпідставною є вимога відповідача про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період, у якому позивач не здійснював підприємницької діяльності та не перебував у статусі фізичної особи-підприємця. Крім цього, позивач зауважує, що з 2005 року по 2019 рік працював слюсарем з ремонту технологічних установок групи експлуатації резервуарного парку механо-технологічної дільниці ЛВДС «Дрогобич» АТ «Укртранснафта», у зв`язку з чим роботодавець щомісяця сплачував за нього страхові внески.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.11.2019 ГУ ДПС у Львівській області виставлено для ОСОБА_1 податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2958057 в сумі 18091,26 грн .

Не погодившись з вимогою відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2019 №Ф-2958-57, позивач 31.01.2020 подав скаргу до ДФС України, в якій просив скасувати таку вимогу.

28.02.2020 ДПС України прийняла рішення №7864/6/99-00-08-06-01-0, яким залишила без розгляду скаргу позивача від 31.01.2020 №б/н з підстав пропуску 10-денного строку для її подання.

Вважаючи вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2019 № Ф-2958-57 протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Закон України №2464-VI).

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону України №2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені вказаним Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон України №1774-VIII), яким внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону України №2464-VІ (у редакції Закону України №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 вказаного Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частин другої - четвертої, абзацу першого частини восьмої статті 9 Закону України №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до вказаного Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених вказаним Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до зазначеного Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 вказаного Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до вказаного Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 вказаного Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону України №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Суд встановив, що позивач до 2006 був зареєстрований та перебував у статусі фізичної особи-підприємця.

Згідно з довідкою про зняття з обліку платників податків ДПС у Дрогобицькому районі від 18.04.2006 №670 позивач знятий з податкового обліку 18.04.2006 (арк. справи 20). У такій довідці також зазначено, що позивач не має заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

У відповідності до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Статтею 37 Податкового кодексу України передбачено, зокрема, підстави для припинення податкового обов`язку. У відповідності до підпункту 37.3.3. пункту 37.3 статті 37 Податкового кодексу України, втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом є підставою для припинення податкового обов`язку.

Відповідачем не подано суду доказів того, що позивач не припинив свою підприємницьку діяльність у 2006 році та перебуває в статусі суб`єкта підприємницької діяльності.

Суд також зазначає, що згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_2 позивач з 17.08.2005 по 27.12.2019 працював на посаді слюсаря з ремонту технологічних установок групи експлуатації резервуарного парку механо-технологічної дільниці ЛВДС «Дрогобич» АТ «Укртранснафта».

Суд зазначає, що у разі коли особа є найманим працівником, то така особа є застрахованою і платником Єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору Єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» спричинило б подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що роботодавець упродовж 2011-2019 років сплачував за позивача страхові внески.

З огляду на вказане, суд вважає, що у позивача був відсутній обов`язок зі сплати єдиних внесків, а тому їх нарахування відповідачем є безпідставним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимога Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2019 № Ф-2958-57 винесена без урахування усіх обставин справи, з порушенням норм Закону України №2464-VI, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80, сплачений згідно з квитанцією від 20.03.2020 № 25.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2019 № Ф-2958-57.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий щбір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду складене 13 січня 2021 року.

Суддя Мричко Н.І.