Справа № 640/10491/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Київ № 640/10491/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Адорія"
доГоловного управління Державної податкової служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2020 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адорія» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.04.2020 № відповідно до якого до ТОВ «Адорія» застосовано штрафні санкції (пеню) за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 149 850, 77 грн.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судовий збір в розмірі 2 247, 76 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкове повідомлення-рішення від 02.04.2020 № є необґрунтованим та прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема Відповідачем при розрахунку пені допущено цілий ряд необґрунтованих та неправомірних помилок, що стосуються строку нарахування пені.

21.07.2020 від Відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки Позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за імпортним контрактом від 30.07.2018 з компанією «Текос» ( Російська Федерація) за період з 30.07.2018 по 16.03.2020, перевіркою встановлено порушення Позивачем ч.3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції».

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлення від 12.03.2020 №449/26-15-05-06-05 та наказу Головного управління ДПС у місті Києві від 05.03.2020 №2586, Відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Адорія» (Код ) з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за імпортним контрактом від 30.07.2018 №30/07/2018 з компанією «Текос» (Російська Федерація) за період з 30.07.2018 по 16.03.2020.

За результатами вказаної перевірки Відповідачем було складено Акт №29-1-26-15-05-06-05/32960879 від 16.03.2020 (надалі - Акт), яким встановлено наступні порушення:

- ч.3 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII (зі змінами та доповненнями), а саме ненадходження товару на суму 699 982, 50 рос.руб за контрактом від 30.07.2018 №30/07/2018, укладеним з компанією «Текос» (Російська Федерація).

У зв`язку з виявленим правопорушенням ГУ ДПС у місті Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 02.04.2020, відповідно до якого до ТОВ «Адорія» (Код ) застосовано штрафні санкції (пеню) за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 149 850, 77 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим рішенням, яке є предметом оскарження, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

З 07.02.2019 було введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції» (далі - Закон №2473-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунку за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно з положенням ч.3 ст. 3 Закону України №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Відповідно до пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II цього Положення:

1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (включаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій;

2) застосовуються з урахуванням установлених Національним банком за поданням Кабінету Міністрів України, відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», винятків та (або) особливостей для окремих товарів, та (або) галузей економіки. (п.22 Положення).

Відповідно до п.2 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №7, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, визначені в пункті 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5, поширюються на незавершені операції резидента з експорту та імпорту товарів, за якими до 07 лютого 2019 року не встановлено банком порушення 180-денного строку розрахунків (або строків, визначених у висновках центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, виданих на перевищення встановлених законодавством України строків розрахунків).

Таким чином, аналіз вищевказаних нормативно-правових актів дозволяє зробити висновок про те, що в разі не встановлення банком до 07 лютого 2019 року порушення 180-денного строку розрахунків (або строків, визначених у висновках центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, виданих на перевищення встановлених законодавством України строків розрахунків) за незавершеними операціями резидентів з експорту та імпорту товарів, до таких операцій застосовується строк 365 календарних днів.

В ч.6 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» вказується, що у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується. (абз.1 ч.7 ст.13 Закону №2473-VIII).

Відповідно до абз.2 ч.7 ст. 13 Закону №2473-VIII, у разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.

Судом встановлено, що між ТОВ «Адорія» (Код ) та компанією «Текос» (Російська Федерація) було укладено імпортний контракт №30/07/2018 від 30 липня 2018 року.

Відповідно до умов вказаного контракту, компанія «Текос» (Російська Федерація) (Продавець) зобов`язувалась поставити на умовах, визначених контрактом, товар - запасні частини до залізничного рухомого складу (вантажних вагонів), визначені в специфікаціях, які є невід`ємними частинами контракту, а ТОВ «Адорія» (Покупець) зобов`язувалось прийняти та оплатити товар. Положенням п. 5.1., імпортного контракту визначено, що оплата за поставлений товар проводиться на умовах, визначених в специфікаціях.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи Специфікації №2 від 04.09.2018 до імпортного контракту №30/07/2018 від 30 липня 2018 року умовами оплати за вказаним контрактом були наступні: 50% - аванс, в строк до 15.09.2018, після підписання сторонами Специфікації та виставлення рахунку Продавцем, залишок 50% відвантажувальної партії товару після повідомлення про готовність відвантаження партії товару.

Відвантаження товару проводиться до 15 жовтня 2018 року з моменту надходження авансового платежу в розмірі 50% вартості товару на розрахунковий рахунок Продавця.

Загальна вартість товару, визначеного в специфікації №2 від 04.09.2018 складала 1 399 965, 00 рос.руб, в т.ч. ПДВ 0%.

Так, судом встановлено, що на виконання умов імпортного контракту №30/07/2018 від 30 липня 2018 року, ТОВ «Адорія», платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах №4 від 12.09.2018 перераховано компанії «Текос» (Російська Федерація) аванс за партію товару в розмірі 699 982, 50 рос. руб.

В свою чергу, компанія «Текос» (Російська Федерація), в порушення умов імпортного контракту, не поставила товар у визначений Специфікацією №2 від 04.09.2018 строк - до 15.10.2018.

В матеріалах справи наявна додаткова угода від 30 жовтня 2018 року до імпортного контракту №30/07/2018, зі змісту якої вбачається, що у зв`язку з не поставкою компанією «Текос» (Російська Федерація) товару, в строки, визначені Специфікацією №2 від 04.09.2018, компанія «Текос» зобов`язувалась повернути ТОВ «Адорія» сплачений аванс в розмірі 699 982, 50 рос. руб. в строк до 02 листопада 2018 року.

Як зазначає Позивач, вказана додаткова угода від 30 жовтня 2018 року змінила умови імпортного контракту №30/07/2018 від 30 липня 2018 року та строк виконання зобов`язань компанією «Текос» (Російська Федерація), збільшивши його з 15 жовтня 2018 року до 02 листопада 2018 року.

Враховуючи вказану обставину Позивач зазначає, що ГУ ДПС у місті Києві було неправомірно розпочато нарахування штрафних санкцій з 12.09.2019, оскільки граничні строки розрахунків за імпортним контрактом №30/07/2018 від 30.07.2018, з урахуванням укладення додаткової угоди від 30.10.2018, настали 03 листопада 2019 року, тобто через 365 днів у відповідності до пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5.

Окрім того, Позивач звертає увагу, що Відповідачем в Акті №29-1-26-15-05-06-05/32960879 від 16.03.2020, складеному за результатами перевірки Позивача, визначено граничний строк поставки товару компанією «Текос» (Російська Федерація) - 11 вересня 2019 року, що є неправомірним, оскільки, як зазначає Позивач, навіть за умови застосування першої редакції імпортного контракту №30/07/2018 від 30.07.2018, без врахування додаткової угоди від 30.10.2020 граничний строк поставки встановлений до 15 жовтня 2018 року, а отже з врахуванням того, що до правовідносин щодо завершення імпортних операцій застосовується строк в 365 днів, нарахування пені з 12.09.2019 є незаконним.

Дослідивши вказані обставини, суд не погоджується з твердженнями Позивача з огляду на наступне.

Так, як було зазначено вище, Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

З введенням в дію Закону України «Про валюту і валютні операції», в ч.3 ст. 13 з`явилось аналогічне за змістом положення, в якому вказано, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Судом встановлено, що авансовий платіж за імпортним контрактом №30/07/2018 від 30.07.2018 було здійснено Позивачем 12.09.2018, що підтверджується відповідним платіжним дорученням наявним в матеріалах справи.

За таких обставин, враховуючи те, що положення зазначених вище нормативно-правових актів пов`язують початок перебігу гранично допустимих строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів саме з дати здійснення авансового платежу, посилання Позивача на незаконність нарахування Відповідачем пені з 12.09.2019 є необґрунтованим.

Суд відхиляє посилання Позивача на додаткову угоду від 30.10.2018 до імпортного контракту №30/07/2018 від 30.07.2018 як на підставу продовження граничних строків розрахунків за вказаним імпортним контрактом, оскільки зі змісту додаткової угоди чітко вбачається наявність у компанії «Текос» (Російська Федерація) обов`язку лише повернути авансовий платіж в розмірі 699 982, 50 рос. руб. , що був сплачений Позивачем 12.09.2018.

Натомість, додаткова угода від 30.10.2018 не містить будь-яких положень щодо перенесення (пролонгування) строків поставки, визначених Специфікацією №2 від 04.09.2018.

Однак, навіть за умови наявності положень щодо перенесення строків поставки ні Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) ні Закон України «Про валюту і валютні операції» не пов`язує початок перебігу гранично допустимих строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів з датою виникнення дебіторської заборгованості відповідно до умов договору (контракту), натомість, прив`язка здійснюється до дати здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

З огляду на вищевказане твердження Позивача про неправомірність нарахування Відповідачем пені починаючи з 12.09.2019 є необґрунтованими.

Крім того, Позивач зазначає, що Відповідачем було неправомірно включено до розрахунку пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності період з 01 березня по 16 березня 2020 року, оскільки відповідно до абз.2 ч.1 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020, за порушення податкового законодавства, що були вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються та протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами та доповненнями), на всій території України з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. встановлено карантин.

Згідно з положенням абз.2 ч.1 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 (зі змінами та доповненнями, далі - Закон України № 533-IX), підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктами 52-1-52-5 такого змісту:

За порушення податкового законодавства, вчинених протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:

- порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;

- відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;

- порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах, що застосовуються на загальних підставах;

- порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Так, судом, зокрема було досліджено наявний в матеріалах справи розрахунок пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності за результатами перевірки ТОВ «Адорія» (Код ), який є додатком до податкового повідомлення-рішення від 02.04.2020 №.

Зі змісту вказаного розрахунку вбачається, що Відповідачем, до періоду прострочення, було включено також період з 01.03.2020 по 16.03.2020 та відповідно, нараховано пеню на суму заборгованості в розмірі 699 982, 50 рос. руб., включно із зазначеним проміжком часу.

За таких обставин, суд погоджується з доводами Позивача про неправомірність включення Відповідачем до загального періоду прострочення, періоду з 01.03.2020 по 16.03.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне податкове повідомлення-рішення № було прийнято 02 квітня 2020 року, в той же час Закон України № 533-IX, яким скасовано штрафні санкції за порушення податкового законодавства, набрав чинності з 18.03.2020.

За вказаних умов, Відповідач при визначенні суми штрафних санкцій (пені), застосованих до Позивача, повинен був виключити із загального періоду прострочення період з 01.03.2020 по 16.03.2020 та, відповідно, не нараховувати пеню за вказаний проміжок часу.

Суд звертає увагу, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими у вказаній статті критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №127/26251/15-а від 24 січня 2020 року.

Відповідно до п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації № К (80) державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. (Рекомендація Комітету Європи № Я (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів).

Вказана вище позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Відповідно до вищевикладеного, адміністративний суд не наділений правом змінювати розмір штрафних санкцій, визначених, зокрема в податкових повідомленнях-рішеннях, оскільки за умови протилежного - це призведе до перебирання судом функцій контролюючого органу та втручання в його дискреційні повноваження, що є недопустимим та суперечить принципу розподілу влади.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду, неправильно визначена в податковому повідомленні-рішенні сума штрафних санкцій є підставою для його скасування.

Зокрема, в постанові Верховного Суду у справі 826/15139/16 від 06.02.2018, Верховний Суд зазначив: «… суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про те, що відповідач невірно розрахував суму податкового зобов`язання, яке було визначено оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. Колегія відхиляє доводи заявника касаційної скарги щодо виникнення у позивача податкового обв`язку зі сплати податку на землю, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях міститься висновок про наявність у позивача цього обов`язку. Спірне рішення відповідача скасоване не через висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача вказаного податкового обов`язку, а через висновок про неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного суду у справі № 2а-10031/12/2670 від 17.04.2018.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

У відповідності до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані Позивачем та Відповідачем докази в контексті вимог законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2020 №.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Адорія» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 02.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС у місті Києві.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Адорія» (Код ), місцезнаходження: 04136, м. Київ. вул. Івана Виговського, буд. 10-Г, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 247,76 грн. (дві тисячі двісті сорок сім гривень сімдесят шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (, адреса: 01011, м. Київ, Шолуденка, 33/19).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.