Справа № П/320/1360/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2021 року № П/320/1360/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати компенсації вартості речового майна відповідно до довідки вартості речового майна від 05.12.2019 № 24 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити компенсацію вартості речового майна відповідно до довідки вартості речового майна від 05.12.2019 № 24 ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після припинення (розірвання) контракту про проходження ним військової служби в Національній гвардії України та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06.12.2019 № 248, відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно не виплачено компенсацію вартості неотриманого речового майна відповідно до довідки вартості речового майна від 05.12.2019 № 24 в розмірі 36293, 21 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

14 травня 2020 року від представника відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов визнав у повному обсязі. Стверджував, що при звільненні позивача у 2019 році відповідач не мав можливості виплатити грошову компенсацію за неотримане позивачем речове майно, оскільки у кошторисі на 2019 рік були відсутні кошти на вказану виплату та Головним управлінням Національної гвардії України не були передбачені. Зазначив, що при надходженні коштів до Військової частини НОМЕР_1 на виплату грошової компенсації за неотримане позивачем речове майно, кошти одразу ж будуть перераховані на рахунок позивача.

Від позивача в межах встановленого судом строку відповіді на відзив не надійшло.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_2 .

Позивач проходив військову службу на посаді контролера 3-го взводу контролерів (з охорони об`єкту «ДСП») 1-ї спеціалізованої комендатури Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06.12.2019 № 248, з прапорщиком ОСОБА_1 контролером 3-го взводу контролерів (з охорони об`єкту «ДСП») 1-ї спеціалізованої комендатури Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, звільненого 08.12.2019 у запас на підставі наказу командувача Національної гвардії України від 22.11.2019 № 214 о/с, припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Цим же наказом наказано виплатити позивачу грошову компенсацію вартості речового майна, що належить до видачі згідно з постановою КМУ від 16.03.2016 № 178, наказу МВС України від 07.06.2017 № 475 у розмірі 36293, 21 грн. Провести відрахування з грошового забезпечення вартості речового майна у розмірі 707, 85 грн.

Проте, з дати звільнення з військової служби на момент подачі позову до суду вказану грошову компенсацію вартості речового майна відповідачем виплачено не було.

Відповідно до довідки вартості речового майна від 05.12.2019 № 24, вартість речового майна, що належить до виплати позивачу складає 36293, 21 грн.

08 січня 2020 року позивач звернувся з заявою до відповідача (зареєстрована 09.01.2020 за вх. № Г-5), в якій просив у найкоротший строк виплатити грошову компенсацію вартості речового майна у повному обсязі.

Розглянувши заяву позивача від 08.01.2020, 16.01.2020 відповідачем надано відповідь № 12, відповідно до якої військова частина НОМЕР_1 не мала можливості виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, оскільки у кошторисі на 2019 рік Головним управління Національної гвардії України не були передбачені кошти на виплату вказаної грошової компенсації.

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю відповідача щодо не виплати компенсації вартості речового майна відповідно до довідки вартості речового майна від 05.12.2019 № 24, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі передбачені нормами Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

В силу вимог частини першої статті 9-1 Закону № 2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Позивачем зазначено та не спростовано відповідачем, що перебуваючи у статусі військовослужбовця, ОСОБА_1 подано відповідний рапорт про виплату компенсації вартості речового майна.

Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі Інструкція № 232) встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16, який в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України врахований судом у спірних правовідносинах.

В ході розгляду справи судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що відповідно до довідки вартості речового майна від 05.12.2019 № 24, вартість речового майна, що належить до виплати позивачу складає 36293, 21 грн.

Абзацом 1 пункту 242 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008) передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

При цьому, суд констатує, що правильність обрахунку заявленої позивачем компенсації вартості речового майна не спростовується і не заперечується відповідачем.

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що з боку відповідача порушено право позивача на отримання компенсації вартості речового майна.

Стосовно доводів відповідача про відсутність фінансових ресурсів для виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, то суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «Кечко проти України», де Суд констатував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відтак, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності його дій, натомість позовні вимоги визнано у повному обсязі.

Частинами першою, четвертою статті 189 КАС України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача, а позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 840, 80 грн. згідно з квитанцією від 10.02.2020 (номер платежу ).

Суд, керуючись частиною першою статті 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 840, 80 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 134, 139, 143, 189, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не виплати компенсації вартості речового майна відповідно до довідки вартості речового майна від 05.12.2019 № 24 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити компенсацію вартості речового майна відповідно до довідки вартості речового майна від 05.12.2019 № 24 ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування ЄСІТС апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.