Справа № 420/10173/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/10173/20
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 11.04.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 58880055 та постанову від 23.04.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 56505596.

В обґрунтування позову зазначено, що перевіряючи реєстри виконавчих проваджень відносно боржниці ОСОБА_1 , встановлено існування виконавчих проваджень № 58880055 та № 56505596, які були відкриті приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. та у подальшому були закриті. В рамках виконавчого провадження №58880055 виносилася постанова від 11.04.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди. В рамках виконавчого провадження №56505596 виносилася постанова від 23.04.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Вказані постанови приватного виконавця не скасовані й досі, що, на переконання позивача, є підставою для звернення до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 . Роз`яснено позивачу, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до адміністративного суду стосовно оскарження вчинених державним виконавцем дій по виконанню рішення Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/4648/14-ц, яке прийнято у цивільному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати прийняту у справі ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначила, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо того, що дана справа не підсудна адміністративному суду. Апелянт зазначає, що предметом розгляду в даній справі є необґрунтованість винагороди приватного виконавця, що має розглядатись за правилами КАС України.

Крім того апелянт зазначив, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 року у справі №826/15531/17, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов виконавця про стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження щодо примусового виконання усіх виконавчих документів.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов В.Г. у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти її задоволення та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у справі №509/4648/14-ц від 02 лютого 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На виконання зазначеного судового рішення Овідіопольський районний суд Одеської області 15.05.2015 року видав виконавчий лист №509/4648/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» 580 935,27 дол. США (з яких заборгованість по кредиту - 246 675,63 дол. США, заборгованість по відсотках - 202 752,30 дол. США, заборгованість по пені - 131507,34 дол. США) та звернув стягнення на предмети іпотеки за нотаріально-посвідченим договором іпотеки від 26.02.2008 р. (реєстр. № 393) на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 593,7 кв.м, житловою 122,9 кв.м та на земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, які належить ОСОБА_1 - шляхом продажу вищевказаних предметів іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

На підставі вказаного виконавчого листа приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. відкриті виконавчі провадження № 58880055 та № 56505596.

Постановою приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 11.04.2019 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у виконавчому провадженні № 58880055 у сумі 58 093,53 доларів США.

Постановою приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 23.04.2019 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 витрати виконавчого провадження ВП № 56505596 у сумі 10 000 грн.

Законність винесення вказаних постанов є підставою для звернення до адміністративного суду.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частина перша статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що в даному випадку виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області по справі № 509/4648/14-ц від 15.05.2015 року, розглянутій в порядку цивільного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частина 1 ст. 448 ЦПК України встановлює, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Подаючи апеляційну скаргу, апелянт не заперечує, що виконавчі провадження відкрито на підставі виконавчого листа, що виданий у цивільній справ, втім зазначила, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов виконавця про стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів.

Відповідно до ч.2 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, ч.1 ст. 74 Закону № 1404-VIII встановлює підсудність під час оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, а ч.2 ст. 74 Закону № 1404-VIII визначає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця під час виконання рішень інших органів (посадових осіб) оскаржуються до адміністративного суду.

Таким чином, визначальним фактором для встановлення підсудності виступає саме орган, який видав виконавчий документ.

Частина 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII визначає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

судові накази;

ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

виконавчих написів нотаріусів;

посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Таким чином, п.1, 1-1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII визначають перелік виконавчих документів, що видаються судами, а п. 4-9 - перелік виконавчих документів, що видаються іншими органами (посадових осіб).

Співставлення вимог а п. 4-9 ч. 1 ст. 3 та ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII дає підстави вважати, що підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби лише у тому випадку, якщо виконавче провадження відкрито на підставі рішень інших органів, які можуть бути виконавчими документами.

В даному випадку постанови приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 11.04.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №58880055 та від 23.04.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №56505596 винесені у межах виконавчих проваджень, які відкриті на виконання виконавчого листа, що виданий у цивільній справі.

З огляду на прямі приписи ч.1 ст. 74 Закону № 1404-VIII та ч. 1 ст. 447 ЦПК України оскарження вказаних постанов юрисдикційно підсудно цивільним судам.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виокремлення можливості оскарження постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження до адміністративного суду не надасть особі належного доступу до судового захисту, оскільки оскарження інших виконавчих дій у вказаних виконавчих провадженнях буде відбуватись у межах цивільної юрисдикції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення .

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.