Справа № 677/1737/20
Суддя: Гладій Л. М.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Гладій Л.М., за участі секретаря судових засідань Владюк Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Німченко Олександра Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, управління патрульної поліції в Київській області,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого лейтенанта поліції батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Німченко О.М., Управління патрульної поліції в Київській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН № 3505446 від 02 грудня 2020 року визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02 грудня 2020 року старшим лейтенантом поліції батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП Київської області Німченком О.М. відносно нього була винесена постанова серії ЕАН № 3505446, якою визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно зазначеної постанови його визнано винним у тому, що 02 грудня 2020 року о 01 год. 22 хв. у м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 1Д/3 він, під час руху транспортним засобом, користувався засобом зв`язку, чим порушив п. 2.9 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вважає зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю події зазначеного у ній правопорушення та невідповідності її змісту дійсним обставинам справи.

Вказує, що дійсно, у зазначені у постанові час та місце він керував автомобілем, але під час керування транспортним засобом не користувався засобом мобільного зв`язку. Через деякий час позивача було зупинено патрульною машиною та повідомлено, що даний факт було зафіксовано на нагрудній камері патрульного та взято до уваги як доказ того, що позивач розмовляв по телефону під час керування автомобілем. Позивачем даний факт порушення заперечувався. Однак, на прохання позивача надати будь-які відеодокази скоєного ним, йому було відмовлено та одразу працівником поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, вважає дії відповідача неправомірними, та просив скасувати оскаржувану постанову.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач - старший лейтенант поліції батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП Київської області Німченко О.М. та представник відповідача УПП в Київській області, надали відзиви на позов, в яких просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що факт вчинення правопорушення позивачем є наявним та підтверджується наданими відповідачами доказами, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства України, просили справу розглядати у їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 02 грудня 2020 року керував автомобілем «HYUNDAI», державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 1Д/3.

02 грудня 2020 року старший лейтенант поліції батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП Київської області Німченко О.М. виніс постанову серії ЕАН № 3505446 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно постанови ОСОБА_1 02 грудня 2020 року о 01 год. 22 хв. у м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 1Д/3, під час руху транспортним засобом, користувався засобом зв`язку, чим порушив п. 2.9 «Д» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 293 КУпАП встановлено, що орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п. 10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом із цим, судом встановлено, що оскаржувана постанова не містить посилань на будь-які перелічені статтею 251 КУпАП докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого п. 2.9 в Правил дорожнього руху України, та за вчинення якого встановлена відповідальність ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, під час розгляду справи в суді, суб`єктом владних повноважень не було надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу скоєння позивачем інкримінованого йому адміністративного проступку.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010 р.

Згідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України щодо обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення, не надано суду доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення.

Відповідач, складаючи постанову про накладення адміністративного стягнення відносно позивача діяв в порушення ст. 280 КУпАП - не з`ясував всі обставини, зазначив відомості щодо винності особи у вчиненні адміністративного правопорушення та визначив покарання у межах санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП, не надавши позивачу, як встановлено під час розгляду справи ніяких доказів вчинення правопорушення, що вказує на неправомірність дій відповідача та обґрунтованість позовних вимог позивача.

Зокрема, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису, який здійснювався поліцейським під час спілкування із водієм ОСОБА_1 вбачається, що він розпочинається з моменту, коли автомобіль вже зупинений і відбувається спілкування працівника поліції та водія. При цьому під час спілкування водій ОСОБА_1 з самого початку заперечує факт користування телефоном під час руху транспортного засобу, демонструючи заблокований екран мобільного телефону, натомість працівник поліції наполягає на факті користування телефоном. На вимогу водія надати докази такого факту, інспектор поліції не реагує, зазначаючи в грубій формі про те, що буду в суді дивитись докази. Не зважаючи на заперечення водія щодо факту порушення ПДР, інспектор продовжує оформляти постанову про накладення адміністративного штрафу, ігноруючи вимоги КУпАП щодо розгляду справи по суті, перевірку належними, допустимим та достатніми доказами наявності вини водія у порушенні ПДР.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача, зазначені ним у відзиві на позов, щодо визнання водієм факту порушення ПДР, що зафіксовано на відеозаписі, оскільки водій неодноразово заперечував факт користування мобільним телефоном під час руху, і лише внаслідок грубого та емоційного спілкування із працівником поліції, на його чергове запитання, відповів, що «тримав» телефон і зараз «тримає», що жодним чином не може визнаватись достатнім та допустимим доказом вини водія саме у порушенні п.п. д п. 2.9 ПДР України передбачає заборону користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці.

Інших доказів, які б достовірно підтвердили факт користування водієм ОСОБА_1 під час руху транспортного засобу мобільним телефоном, що тримається у руці, відповідачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, тому постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню за відсутністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності позивача - закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 139, 241-244, 262, 286 КАС України, ч. 2 ст. 122 КпАП України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Постанову серії ЕАН № 3505446 від 02 грудня 2020 старшого лейтенанта поліції батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Німченка Олександра Миколайовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Красилівський районний суд з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Повний текст постанови складено 12 січня 2021 року.

Суддя Л.М. Гладій