Справа № 640/7034/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7034/19 Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Бабенка К.А.,

Беспалова О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Київської міської митниці, у якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Київської міської митниці ДФС підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві для виконання висновок про повернення надміру сплачених ним до Державного бюджету платежів на загальну суму 17 169,20 грн. за заявою № 795/Адв. від 06.03.2019;

- зобов`язати Київську міську митницю ДФС підготувати висновок про повернення надміру сплачених ним до Державного бюджету платежів на загальну суму 17 169,20 грн. за заявою № 795/Адв. від 06.03.2019 та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

Позов мотивовано тим, що внаслідок допущеної митним брокером помилки ним було переплачено митні платежі у розмірі 17167,60 грн., проте, митний орган в порушення вимог статті 43 Податкового кодексу України та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643, не виконав обов`язку щодо належного розгляду його заяви про повернення з бюджету надмірно сплачених коштів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, та посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що відповідно до вимог чинного законодавства митні платежі, надміру сплачені в силу помилки декларанта - не повертаються. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що він не надавав митному органу ті документи, що були зазначені митним брокером в декларації митної вартості у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку, що подані до митного оформлення документи стосуються виключно декларанта ОСОБА_1 та товару, пред`явленого до митного оформлення. Також, на переконання апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що митний орган зобов`язаний здійснювати контроль правильності визначення заявленої декларантом або уповноваженої ним особою митної вартості товарів.

За наведених обставин, позивач вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року та на підставі ч. 2 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами.. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, а також посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі № 21-343а14, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року без змін.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.02.2019 до відділу митного оформлення митного поста "Західний" Київської міської митниці ДФС подано митну декларацію № UA100030/2019/397696 з метою здійснення митного оформлення товару: автомобіль TOYOTA AURIS; номер кузова: НОМЕР_1 ; календарний рік виготовлення: 2015. Торгівельна марка: TOYOTA. Виробник: Toyota Motor Corporation. Країна виробництва: JP. Митна вартість товару заявлена декларантом самостійно за резервним методом. На підтвердження митної вартості товарів, позивачем подано документи, перелік яких зазначено у графі 44 митної декларації.

За результатами розгляду митної декларації, митним органом визнано митну вартість товарів заявлену декларантом, здійснено митне оформлення та випущено товар у вільний обіг. Київською міською митницею ДФС митна вартість позивача (декларанта) не коригувалася, рішення про коригування митної вартості не приймалося.

Після завершення митного оформлення позивач встановив, що його митний брокер допустив помилку при заповненні митної декларації в частині визначення методу визначення митної вартості автомобіля та самої вартості автомобіля, у зв`язку з чим 06.03.2019 він звернувся до Київської міської митниці ДФС з заявою про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів.

Листом за № 2770/10/26-70-61-03 від 20.03.2019 Київська міська митниця ДФС повідомила позивача про те, що підстави для повернення з державного бюджету сум митних платежів, нарахованих за митною декларацією від 13.02.2019 № UA100030/2019/397696, відсутні. При цьому, Київська міська митниця ДФС послалась на те, що у неї виникли сумніви щодо достовірності митної вартості товару через розбіжності в його вартості, яка зазначена в наданій копії митної декларації країни відправлення (27150,00 польських злотих) та рахунку-фактурі (27000,00 польських злотих). З огляду на зазначене, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1077, відповідач запросив у митного брокера додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, після чого останній надав відповідачу копію договору купівлі-продажу автомобіля та копію фіскальної квитанції про оплату автомобіля. Відповідач відзначив у своєму листі, що вказаний договір не містив підпису покупця, й після проведення консультацій з митним брокером, останній відкликав раніше подану митну декларацію та подав нову, визначивши митну вартість за резервним методом в розмірі 244061,63 грн, яку відповідач визнав. Щодо доводів позивача відносно неправомірного посилання митного брокера в декларації митної вартості на неіснуючі документи, відповідач лише відзначив, що дійсно в графах 4, 7, 8 митним брокером було помилково зазначено відомості, що підтверджують відомості про заявлену митну вартість та використовувалися для визначення митної вартості за методом, зазначеним у графі 6 ДМВ (резервний метод).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач і звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема, з того, що у разі якщо митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам Митного кодексу України, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину надміру сплаченими теж немає. З огляду на зазначене та враховуючи, що під час митного оформлення товару у відповідних деклараціях митну вартість товару визначено самим декларантом, а не митним органом, що не заперечується позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч.1 ст. 248 Митного кодексу України).

За змістом статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 269 Митного кодексу України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.

Стаття 295 Митного кодексу України визначає, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Згідно зі ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до ч.5 ст. 301 Митного кодексу України повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо:

1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом "а" пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу;

6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Відповідно до п.54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, митна декларація № UA100030/2019/397696 від 13 лютого 2019 року за якою позивачем було ввезено автомобіль, декларантом не була змінена, сума грошового зобов`язання є узгодженою.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що вказана митна декларація подавалась до контролюючого органу та відповідна митна вартість товару визначалась не ним безпосередньо, а його митним брокером, оскільки відповідно до приписів ст. 4 Митного кодексу України декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.

Крім того, приписами ч. 5 ст. 267 Митного кодексу України визначено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що ним було перераховано до бюджету надмірну суму митних платежів внаслідок допущення помилки його митним брокером, оскільки відповідно до приписів ч.2 ст. 268 Митного кодексу України випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи органів доходів і зборів надають декларантам або уповноваженим ним особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації. Проте, позивачем не надано суду доказів що він звертався до контролюючого органу з клопотанням про виправлення допущених його уповноваженим представником помилок у митній декларації. Доказів про внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів відповідно до ст. 269 Митного кодексу України позивачем суду також не надано.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ст. 24 Митного кодексу України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Разом з тим, позивачем не оскаржувались дії відповідача щодо визнання митної вартості товару визначену декларантом за резервним методом.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач самостійно визначив митну вартість товару за вищезазначеною митною декларацією, у той час як митний орган не приймав рішення про визначення митної вартості товару і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом.

Крім того, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 301 Митного Кодексу України та статі 43 Податкового Кодексу України під час розгляду митними органами заяв платників податку про повернення надмірно сплачених сум митних платежів.

Так, в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1980/16 зазначено, що у разі якщо митний орган за результатами митного оформлення товару за окремою митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, самостійно не приймав рішення про коригування митної вартості і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК України, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину надмірно сплаченими. Якщо ж саме митний орган визначив митну вартість товарів, а в подальшому буде прийнято рішення про застосування митної вартості заявленої декларантом, сума надмірно сплачених митних та інших платежів повертається декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК України, статті 43 ПК України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком №618.

Аналогічна правова позиці викладена також у постанові Верховного Суду 29 січня 2019 року у справі № 813/347/18.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства та враховуючи, що під час митного оформлення товару у відповідній декларації митну вартість було визначено самим позивачем, а не митним органом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Натомість, доводи позивача викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, не підтверджені жодними доказами, а тому є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді К.А. Бабенко

О.О. Беспалов