Справа № 160/14863/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
У листопаді 2020 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.12.2020 року, просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та не врахуванні в повному обсязі його пільгового стажу роботи за Списком №2, що на момент його звернення за пенсією складав 12 років 6 місяців 2 дні, а саме періоди роботи: з 22.09.1995 р. по 07.11.2000 р. електролінійником у філії Управління механізації будівельних робіт «Південелектромережбуд» та з 23.01.2001 р. по 26.02.2001 р. електромонтером 5 розряду по монтажу високої напруги в Товариства з обмеженою відповідальністю Багатопрофільна будівельна компанія «Дніпроелектромережбуд»;
- зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту досягнення пенсійного віку, тобто з 15 вересня 2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 09.12.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачу зараховано до пільгового стажу за Списком №2 відповіді вибірки робочого часу періоди з 03.07.1985 р. по 29.07.1985 р. та з 27.01.1987 р. по 11.06.1987 р. згідно з наданою довідкою ПАТ «Дніпрометиз» від 23.03.2020 р. № 41/8. Відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративно суду від 01.07.2020 р. у справі №160/4007/20 позивачу зараховано період з 18.07.1988 р. по 02.01.1990 р. та з 18.05.1990 р. по 11.09.1995 р. до пільгового стажу за Списком № 2. Інші документу, які б підтвердили роботу за Списком № 2 в електронній пенсійній справі відсутні. Враховуючи всі документи, які були надані для призначення пенсії, стаж позивача становить 32 роки 3 місяці 23 дні, в тому числі за Списком № 2 - 7 років 2 місяці 1 день. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
До суду 15.12.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в яких зазначено, що посилання відповідача на справу №160/4007/20 є необґрунтованою, оскільки в тій адміністративній справі предмет спору був іншим. Але, в зв`язку з тим, що відповідач не визнає його трудовий стаж на цих тимчасово окупованих територіях, а відповідні довідки отримати неможливо, саме тому він був змушений звернутися з іншим позовом до суду.
Так, його пільговий трудовий стаж за Списком №2 підтверджується записами у трудовій книжці. Крім того, місто Донецьк, визнано тимчасово окупованою територією України, згідно Додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 7 листопада 2014 р. № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 79-р). Отже, згідно з записами у трудовій книжці, його загальний трудовий стаж складає 32 рік 3 місяці 23 днів (визнає відповідач), а пільговий стаж за Списком №2, складає - 12 років 6 місяців 2 дні, що дає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до абз. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Враховуючи викладене, позивач просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з підстав нестачі стажу роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.
В зв`язку з цим, позивач звернувся до Комісії при Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідачем було прийнято рішення № 2 від 09.01.2020 р., яким було відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії за Списком № 2, з огляду на те, що для підтвердження періодів роботи з 18.07.1988 р. по 02.01.1990 р. та з 18.05.1990 р. по 11.09.1995 р. для зарахування до пільгового стажу недостатньо документів, оскільки в наданих архівних документах відсутня інформація про атестацію робочого місця.
Не погодившись із вказаним рішенням відповідача № 2 від 09.01.2020 р., позивач оскаржив його в судовому порядку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року по справі №160/4007/20 було частково задоволено позовні вимоги позивача, а саме:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразилися у протиправному виключені із трудового стажу ОСОБА_1 стажу роботи за списком № 2 за період з 18.07.1988 по 02.01.1990 та з 18.05.1990 по 11.09.1995;

- скасовано рішення (відмову) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.01.2020 № 2;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи за списком № 2 з 18.07.1988 по 02.01.1990 та з 18.05.1990 по 11.09.1995, які дають право на призначення пільгової пенсії за віком;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву, подану ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

05.10.2020 року позивач звернувся до відповідача із зверненням щодо виконання рішення суду від 01.07.2020 року по справі №160/4007/20 та призначення пенсії за віком за Списком №2.

Своєю відповіддю від 19.10.2020 р. №0400-0305-8/97823 відповідач повідомив, що зараховує позивачу до пільгового стажу за Списком №2 два періоди, зазначаючи при цьому, що його загальний трудовий стаж на момент звернення складає 32 роки 3 місяці 23 дні, в тому числі за Списком №2 - 7 років 2 місяці 1 день.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок.

Таким чином, право звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, при наявності стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, залежить від 3-х умов; 1) досягнення віку, встановленого абз.1 п.1 ч.2 статті 114 Закону №1058-IV; 2) наявність стажу робити з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці не менше половини такого стажу, тобто не менше 5 років; 3) наявність страхового стажу не менше 21 року 6 місяців (абз.17 п.1 ч.2 статті 114 Закону №1058-IV).

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Згідно з пунктом 1 «Підземні роботи» Розділу 1 Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, до працівників які виконують роботи з особо шкідливими умовами праці відносяться всі робітники, інженерно-технічні працівники і службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку і т.д.).

Згідно з п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (в редакції від 09.12.2012 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, особливості пенсійного забезпечення працівників, при наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік.

В силу ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Тобто, умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є наявність не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці передбаченого ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як видно з матеріалів справи, згідно з записами в трудовій книжці та архівних довідок, що надавались відповідачу в період роботи для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, підтверджується, що пільговий стаж його роботи за Списком № 2, складає:

- з 03.07.1985 р. по 29.07.1985 р. та з 27.01.1987 р. по 11.06.1987 р., працював волочильником дроту у сталедротовому цеху №2 у виробництві метизів у Дніпропетровському метисному виробничому об`єднанні (11.07.1994 р. перейменоване у ВАТ «Дніпрометиз», 02.06.2011 р. перейменоване у ПАТ «Дніпрометиз», 18.07.2017 р. перейменоване у ПрАТ «Дніпрометиз»);

- з 18.07.1988 р. по 02.01.1990 р. та з 18.05.1990 р. по 11.09.1995 р., працював лінійником по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі УПР-1 Дніпропетровської механізованої колони №24 тресту «Полтавсільелектромережбуд» (01.07.1992 р. перейменоване у Дніпропетровська МК №24 Орендного підприємства «Полтавсільелектромередбуд», 10.09.1993 р. перейменоване у Дніпропетровська МК №24 ВАТ «Полтавсільелектромередбуд», 18.10.1993 р. перейменоване у Дніпропетровська МК №24 ВАТ «Полатаваелектро»);

- з 22.09.1995 р. по 07.11.2000 р., працював електролінійником у філії Управління механізації будівельних робіт «Південелектромережбуд», ліквідоване, архівної довідки отримати неможливо, оскільки архів знаходиться на тимчасово окупованій території (згідно з довідкою від 11.03.2020 р. №01-31/162), припинило свою діяльність 09.01.2014 - згідно архівної довідки Державного архіву Донецької області Донецької обласної державної адміністрації від 11.03.2020 р. №01-31/162, держатель архіву знаходиться на тимчасово окупованої території, а тому отримати архівні документи щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 22.091995 р. по 07.11.2000 р. у ВАТ «Південелектромережбуд» неможливо у зв`язку з тим, що держатель архіву знаходився у м.Донецьку);

- з 23.01.2001 р. по 26.02.2001 р., працював електромонтером 5 розряду по монтажу високої напруги в Товаристві з обмеженою відповідальністю Багатопрофільна будівельна компанія «Дніпроелектромережбуд», уточнюючу довідку отримати неможливо в зв`язку з припиненням діяльності товариства, відомості в архіві відсутні.

Таким чином, позивачем щодо призначення пільгової пенсії була надана копія трудової книжки, в якій чітко зазначені всі періоди роботи, які відносяться до пільгового періоду, тобто, стаж позивача підтверджується.

Так, суд вважає, що позивач має право на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням періодів його роботи з 22.09.1995 р. по 07.11.2000 р. електролінійником у філії Управління механізації будівельних робіт «Південелектромережбуд» та з 23.01.2001 р. по 26.02.2001 р. електромонтером 5 розряду по монтажу високої напруги в Товариства з обмеженою відповідальністю Багатопрофільна будівельна компанія «Дніпроелектромережбуд».

Відповідно до наданих позивачем документів, оскільки останній працював у періоди роботи, коли Донецька область була невід`ємною частиною України та безпосередньо входила до її складу, а з набранням чинності Закону №1207-VII, територія Донецької області хоч і віднесена до тимчасово окупованої, проте залишається невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання (стаття 134 Конституції України), тому суд вважає визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні стажу за наявності лише трудової книжки, що не може вважатися вагомою підставою відмови для призначення пенсії, оскільки це порушує норми конституційних прав і свобод.

Крім того, суд звертає увагу, що приписами частин п`ятої статті 48 КЗпП України визначено, що порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58), постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" та іншими актами законодавства.

Пунктами 4.1, 4.2 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п.4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звертається за призначенням пенсії, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 (провадження № К/9901/1298/17).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст. 22 Конституції України).

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванні заробітної плати на конкретну посаду, яку вона займала у той чи інший період його роботі підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає позивачу право і призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, враховуючи положення зазначеної статті, недійсними є документи, які видані саме незаконними органами влади на неконтрольованій території.

Судом також враховано і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Наведене свідчить, що документи, видані підприємствами, органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ.

При цьому посилання відповідача на неможливість зарахування пільгового стажу через неможливість отримати позивачем уточнюючі довідки, суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу. Разом з тим в трудовій книжці позивача є необхідні записи за спірний період, які завірені печаткою підприємств, а тому зазначені відомості не потребують інших підтверджень.

На думку суду, відмова Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо зарахування спірних періодів є протиправною, з огляду на те, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, та є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Частиною 2 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Враховуючи викладене суд, дійшов висновку, що позивачу слід зарахувати до пільгового стажу його роботи, який дає право на пенсію за віком за Списком №2 з 22.09.1995 р. по 07.11.2000 р. електролінійником у філії Управління механізації будівельних робіт «Південелектромережбуд» та з 23.01.2001 р. по 26.02.2001 р. електромонтером 5 розряду по монтажу високої напруги в ТОВ ББК «Дніпроелектромережбуд».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та визнано стороною відповідача, станом на час виникнення у позивача права на пільгову пенсію останній мав загальний трудовий стаж більше 20 років.

Відповідно до п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11. 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (надалі - Порядок), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення позивачу з 01.07.2020 року пенсії за віком за Списком №2 від 19.10.2020 р. №0400-0305-8/97823 винесена не на підставі та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Але, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача з 15 вересня 2019 року призначити йому пенсію за віком за Списком №2, оскільки згідно з вимогами ст.58 Закону №1058 Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд вважає лише за можливе зобов`язати відповідача повторно розглянути позивача заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 15.09.2019 р., з урахування висновків суду.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково, з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в розмірі 420,40 грн. (840,80 грн. : 2).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 та не врахуванні в повному обсязі його пільгового стажу роботи за Списком №2, а саме періоди роботи: з 22.09.1995 р. по 07.11.2000 р. електролінійником у філії Управління механізації будівельних робіт «Південелектромережбуд» та з 23.01.2001 р. по 26.02.2001 р. електромонтером 5 розряду по монтажу високої напруги в Товариства з обмеженою відповідальністю Багатопрофільна будівельна компанія «Дніпроелектромережбуд».

Визнати протиправним та скасувати рішення (відмову) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області від 19.10.2020 р. №0400-0305-8/97823.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 15.09.2019 р., з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма