Справа № 400/3458/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2021 р. № 400/3458/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 в частині направлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого матроса ОСОБА_1 до медичних закладів охорони здоров`я, спроможних надати достатнє лікування виявлених під час обстеження у Миколаївському військовому госпіталі хвороб, зокрема вірусного гепатиту С,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 в частині направлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого матроса ОСОБА_1 до медичних закладів охорони здоров`я, спроможних надати достатнє лікування виявлених під час обстеження у Миколаївському військовому госпіталі хвороб, зокрема вірусного гепатиту С.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з жовтня 2017 року на посаді пожежного. Під час проходження служби та виконання передбачених функцій і завдань командування військової частини НОМЕР_1 значно погіршився стан здоров`я позивача. Так у зв`язку із зверненнями позивача до медичного підрозділу відповідача у період з 18.05.2020 року по 27.05.2020 року його було направлено до Миколаївського військового госпіталю для проходження медичного обстеження та визначення ступеня придатності для подальшого проходження військової служби у певних підрозділах ЗСУ. Відповідно до викладеного у виписці Миколаївського військового госпіталю від 27.05.2020 року, позивач знаходився з 18.05.2020 року по 27.05.2020 року в інфекційному відділенні Миколаївського військового госпіталю, де у позивача були діагностовано наступні набуті під час проходження військової служби хвороби: хронічний гепатит С першого генотипу; дискенезія жовчовивідних шляхів за гіпокінетичним типом; хронічна двобічна приглухуватість; кіста нижньої стінки лівої верхньощелепної пазухи. Після проходження вищезазначеного обстеження, позивача було представлено на військово-лікарську комісію. Згідно викладеного військово-лікарської комісією у свідоцтві про хворобу за № 390 від 12.06.2020 року були підтверджені виявлені у позивача вищезазначені набуті лід час проходження військової служби хвороби, та було визнано позивача непридатним до служби в морській піхоті, тобто у підрозділах якої позивач проходить військову службу за контрактом. Вказав, що під час укладання контракту відповідно до висновків військово- лікарської комісії позивач не мав жодних захворювань, та був придатний до військової служби в морській піхоті. Зазначив, що згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Але для лікування захворювань, насамперед гепатиту С, позивач по цей час командуванням військової частини НОМЕР_1 для лікування у відповідних медичних закладах не направлявся, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 31.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.09.2020 року на виконаня ухвали суду від 31.08.2020 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано уточнену позовну заяву (з копією для учасників справи) із зазначенням реєстраційного номеру облікової картки платника податків, за його наявності, або номеру і серії паспорта свого представника ОСОБА_2 .

Ухвалою від 14.09.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/3458/20 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.10.2020 року за вх. № 19759 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що виявлення та лікування набутих під час проходження військової служби хвороб військовослужбовців не являється обов`язком відповідача, оскільки такі обов`язки не покладаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року №168, військова частина НОМЕР_1 - не являється військово-медичним закладом охорони здоров`я. Разом з тим, відповідач вчасно та в повному обсязі реагував на всі звернення позивача та забезпечував збереження його здоров`я.

Позивач в судове засідання, призначене на 21.10.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 21.10.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Суд клопотання відповідача задовольнив та на підставі частини 9 статті 205 КАС України, здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з жовтня 2017 року на посаді пожежного.

Під час проходження служби та виконання передбачених функцій і завдань командування військової частини НОМЕР_1 у позивача значно погіршився стан здоров`я, у зв`язку із зверненнями ОСОБА_1 до медичного підрозділу відповідача у період з 18.05.2020 року по 27.05.2020 року останнього було направлено до Миколаївського військового госпіталю для проходження медичного обстеження та визначення ступеня придатності для подальшого проходження військової служби у певних підрозділах ЗСУ. Відповідно до виписки Миколаївського військового госпіталю від 27.05.2020 року, позивач знаходився з 18.05.2020 року по 27.05.2020 року в інфекційному відділенні Миколаївського військового госпіталю, де у позивача були діагностовано наступні набуті під час проходження військової служби хвороби: хронічний гепатит С першого генотипу; дискенезія жовчовивідних шляхів за гіпокінетичним типом; хронічна двобічна приглухуватість; кіста нижньої стінки лівої верхньощелепної пазухи.

Військово-лікарської комісією у свідоцтві про хворобу за № 390 від 12.06.2020 року були підтверджені виявлені у позивача вищезазначені набуті лід час проходження військової служби хвороби, та було визнано позивача непридатним до служби в морській піхоті, тобто у підрозділах якої позивач проходить військову службу за контрактом.

ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо направлення його на лікування.

Листом від 31.07.2020 року №2795 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивачу, що відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №12079 від 22.08.2018 року старший матрос ОСОБА_1 проходив лікування у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 12.12.2018 року старший матрос ОСОБА_1 проходив лікування у військовій частині НОМЕР_2 . Згідно журналу обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 за вх. №рз4556/5 від 20.03.2020 року старший матрос ОСОБА_1 неодноразово направлявся на консультації до лікарів та проходження військово-лікарської комісії. Згідно журналу обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 за вх.№рз4357/5 від 26.05.2020 року старший матрос ОСОБА_1 направлявся на стаціонарне лікування, проходження медико-соціальної експертизи, та неодноразово був звільнений від виконання службових обов`язків. Також, повідомлено про те, що командуванням військової частини НОМЕР_1 вживаються всі можливі заходи для забезпечення належного лікування старшого матроса ОСОБА_1 .

Позивач вважаючи, що відповідем не забезпечено реалізацію його прав на належну медичну допомогу, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (надалі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно п. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 - 2 п. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII) охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно- гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Таким чином, вищевказаними приписами визначено, що турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників), котрий забезпечується шляхом:

- створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби;

- забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Разом з цим, згідно ч. З - 4 п. 1 ст. 1 Закону № 2011-XII військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Таким чином, виявлення та лікування набутих під час проходження військової служби хвороб військовослужбовців не являється обов`язком Відповідача, оскільки такі обов`язки не покладаються Законом № 2011- XII, а відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року №168, військова частина НОМЕР_1 - не являється військово-медичним закладом охорони здоров`я.

Так, спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини, обов`язки посадових осіб, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, в тому числі і порядок здійснення лікувально - профілактичних заходів у військовій частині є Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» №548-ХІУ (надалі - Статут внутрішньої служби) статтею 241 якого імперативно визначено, що кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни.

Згідно ч. 1 статті 246 Статуту внутрішньої служби, основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Згідно статті 254 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Вищевказана норма кореспондуються зі статтею 12 Статуту внутрішньої служби, згідно якої про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Згідно статті 255 Статуту внутрішньої служби, амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Отже, при наявності захворювання, військовослужбовець зобов`язаний здійснити доповідь безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виявлення наявності захворювання, у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність хвороби та погреби в лікуванні.

Згідно частин 2-5 статті 256 Статуту внутрішньої служби, після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.

Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.

Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти головний сержант роти віддає необхідні вказівки.

Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Згідно статей 260 - 262 Статуту внутрішньої служби, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні буги одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство» довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до військового комісаріату, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом ЗО днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом ЗО днів з дня надходження відповідної вимоги військового комісаріату.

Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або військовими комісарами.

Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Судом встановлено, що відповідно до запису №3088 від 12 березня 2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/51 від 04.02.2020 року, старший матрос ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до медичної роти військової частини НОМЕР_1 зі скаргами на біль в обох колінних суглобах, де його було оглянуто лікарем частини, встановлено попередній діагноз: Артрозо-артрит обох колінних суглобів, та направлено на консультацію до травматолога військової частини НОМЕР_2 (військовий госпіталь м. Миколаїв).

Після огляду травматологом та здійснення рентгенологічного дослідження колінних суглобів, Позивачу встановлено діагноз: Посттравматичний артрит обох колінних суглобів, надані відповідні рекомендації (звільнення від стройової підготовки, фізичних навантажень) та призначено лікування: (диклофенак-гель 5% місцево та німедар по 1 табл 2 рази на добу протягом 5 діб), яке він отримав в медичній роті військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними записами від 12.03.2020 року в медичній книжці позивача.

Відповідно до запису №4292 від 04 травня 2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/56 від 20.03.2020 року, старший матрос старший матрос ОСОБА_1 звертався до медичної роти військової частини НОМЕР_1 за направленням на проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) з діагнозом: «Вірусний гепатит С», який зі слів позивача, йому було виявлено під час обстеження на вірусні гепатити в зв`язку з пологами дружини (обстеження з його слів проходив за місцем проживання 18 квітня 2020 року, підтверджуюча медична документація залишилась на руках хворого.

Згідно направлення №222 від 04.05.2020 року, що зафіксовано в «Журналі обліку проходження ВЛК військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » за вх. №Р34356/18 від 02.01.2020 року, Позивача направлено на проходження військово-лікарської комісії до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2020 року №91 зафіксовано направлення старшого матроса ОСОБА_1 з 05.05.2020 року до військової частини НОМЕР_2 , для проходження ВЛК.

Слід зазначити, що відповідно до запису №4504 від 13 травня 2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/56 від 20.03.2020 року, старший матрос ОСОБА_1 , під час проходження ВЛК, додатково звертався до медичної роти військової частини НОМЕР_1 за направленням на консультацію до інфекціоніста військової частини НОМЕР_2 з діагнозом: Хронічний вірусний гепатит С від 18.04.2020 року.

За результатом проходження ВЛК, згідно Свідоцтва про хворобу №390 від 27 травня 2020 року за вх.№23 від 05.06.2020, в якому на підставі статті 4 - в графи II Розкладу хвороб, позивача було визнано непридатним до служби в морській піхоті, придатним до військової служби (рішення затверджене 18 Регіональною військово-лікарською комісією №1092, вх.№19 від 17.06.2020 року).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2020 року №109 старший матрос ОСОБА_1 прибув 27.05.2020 року до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Під час проходження ВЛК у військовій частині НОМЕР_2 на плановому огляді оториноларинголога йому додатково було встановлено діагноз: Хронічна двобічна приглухуватість: праворуч кондуктивна, ліворуч змішана (нейросенсорна та кондуктивна) при сприйнятті шепітної мови на кожне вухо 6 м. Кіста нижньої стінки лівої верхньощелепної пазухи, що підтверджується вищевказаним Свідоцтвом про хворобу та Випискою з медичної карти стаціонарного хворого.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Виписки з медичної карти стаціонарного хворого №12079 від 22.08.2018 року ОСОБА_1 поставлено діагноз: «Хронічна лівобічна сенсоневральна приглухуватість зі сприйнятті шепітної мови 1.0 м. на ліве вухо, 0.5 на праве вухо».

Крім того, відповідно до Виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 12.08.2018 ОСОБА_1 поставлено діагноз: «Хронічна двобічна приглухуватість: праворуч кондуктивна, ліворуч змішана в стадії прогресії».

Відповідно до запису №4942 від 29 травня 2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/70 від 26.05.2020 року, ОСОБА_1 звертався до медичної роти військової частини НОМЕР_1 за направленням на консультацію до інфекціоніста військової частини НОМЕР_2 з діагнозом: Хронічний вірусний гепатит С, мінімальна активність.

На консультації у інфекціоніста йому були надані рекомендації, а саме прийом гепатопротекторів, звільнення від стройової підготовки, польових виходів на 10 діб.

Разом з тим, позивач самостійно звернувся до оториноларинголога зі скаргами на зниження слуху, на що йому було надано рекомендації щодо планової госпіталізації на 23 червня 2020 року, що підтверджується записами від 29.05.2020 року в медичній книжці позивача.

Відповідно до запису №5296 від 22 червня 2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/70 від 26.05.2020 року, старший матрос ОСОБА_1 звертався до медичної роти військової частини НОМЕР_1 за направленням в ЛОР- відділення військової частини НОМЕР_2 на стаціонарне лікування, згідно отриманих раніше рекомендацій.

Відповідно до запису №259 від 22 червня 2020 року в «Журналі обліку хворих направлених на стаціонарне лікування військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/19 від 02.01.2020 року старшого матроса ОСОБА_1 було направлено на стаціонарне лікування в ЛОР-відділення військової частини НОМЕР_2 з діагнозом: Хронічна змішана туговухість, де він перебував в період з 23 червня 2020 року по 02 липня 2020 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 02.07.2020 року.

Окрім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2020 року №130 старшого матроса ОСОБА_1 з 23.06.2020 року направлено до військової частини НОМЕР_2 для стаціонарного лікування.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2020 року №137 старший матрос ОСОБА_1 02.07.2020 року прибув з лікування до військової частини НОМЕР_1

За результатами лікування старшому матросу ОСОБА_1 було надано звільнення від виконання службових обов`язків, терміном на 3 доби, що підтверджується записом №5456 від 02 липня 2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/70 від 26.05.2020 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2020 року №138 старшого матроса ОСОБА_1 з 03.07.2020 по 05.07.2020 року направлено на лікування.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2020 року №140 старший матрос ОСОБА_1 прибув з лікування до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до запису №5508 від 06.07.2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/70 від 26.05.2020 року, старший матрос ОСОБА_1 звертався до медичної роти військової частини НОМЕР_1 за направленням на проходження медико-санітарної експертної комісії (далі - МСЕК), з метою встановлення ступеня втрати професійної працездатності внаслідок хвороб, визначених у Свідоцтві про хворобу №390 від 27 травня 2020 року.

Відповідно до запису №29 від 06 липня 2020 року в «Журналі військовослужбовців направлених на МСЕК» за вх.№Р34356/33 від 02.01.2020 року, позивач був направлений до Голованівської Центральної районної лікарні для проходження МСЕК.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2020 року №140 позивач направлений до Голованівської Центральної районної лікарні для проходження МСЕК з 07.07.2020 року.

Відповідно до Довідки серії 12ААА №008132 ОСОБА_1 12 серпня 2020 року встановлено 15% ступеня втрати професійної працездатності.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2020 року №168 старший матрос ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 13.08.2020 року та приступив до виконання службових обов`язків.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про необгрунтованість твердження позивача на зволікання з боку командування військової частини НОМЕР_1 в частині направлення його до медичних закладів охорони здоров`я, неналежного реагування на погіршення його стану здоров`я.

Щодо не направлення позивача на стаціонарне лікування з 18.05.2020 року по 27.05.2020 року, суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено раніше, відповідно до запису №4292 від 04 травня 2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/56 від 20.03.2020 року, ОСОБА_1 звертався до медичної роти військової частини НОМЕР_1 за направленням на проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) з діагнозом: «Вірусний гепатит С».

Згідно направлення №222 від 04.05.2020 року, що зафіксовано в «Журналі обліку проходження ВЛК військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » за вх. №Р34356/18 від 02.01.2020 року, позивача направлено на проходження військово-лікарської комісії до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2020 року №91 зафіксовано направлення старшого матроса ОСОБА_1 з 05.05.2020 року до військової частини НОМЕР_2 , для проходження ВЖ.

Відповідно до запису №4504 від 13 травня 2020 року в «Журналі обліку амбулаторних хворих військової частини НОМЕР_1 » за вх.№Р34356/56 від 20.03.2020 року, ОСОБА_1 , під час проходження ВЖ, додатково звертався до медичної роти військової частини НОМЕР_1 за направленням на консультацію до інфекціоніста військової частини НОМЕР_2 з діагнозом: Хронічний вірусний гепатит С від 18.04.2020 року.

За результатом проходження ВЛК, згідно Свідоцтва про хворобу №390 від 27 травня 2020 року за вх.№23 від 05.06.2020 року, в якому на підставі статті 4 - в графи II Розкладу хвороб, Позивача було визнано непридатним до служби в морській піхоті, придатним до військової служби (рішення затверджене 18 Регіональною військово-лікарською комісією №1092, вх.№19 від 17.06.2020 року).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2020 року №109 старший матрос ОСОБА_1 прибув 27.05.2020 року до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Тобто, старший матрос ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2020 року №91 був направлений з 05.05.2020 року до військової частини НОМЕР_2 , для проходження ВЛК.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій в частині направлення позивача до медичних закладів охорони здоров`я.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,139,241-246 КАС України, суд, - ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 в частині направлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого матроса ОСОБА_1 до медичних закладів охорони здоров`я, спроможних надати достатнє лікування виявлених під час обстеження у Миколаївському військовому госпіталі хвороб, зокрема вірусного гепатиту С - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 12.01.2021 року.

Суддя Г.В. Лебедєва