Справа № 640/9654/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Київ № 640/9654/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Барто»
доГоловного управління Державної податкової служби у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.01.2020 №2, №2, №2 та 2,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Барто» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якій просить суд визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 17.01.2020 №2, №2, №2 та №2.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що висновки Акта перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необгрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, а тому такі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню. Як зазначив позивач, в Наказі від 14.11.2019 №3240, який був підставою для проведення переревірки зазначено про те, що позивачем не надано пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу від 16.08.2019 №155757/10/26-15-14-02-03, однак такого запиту позивач не отримував, а згодом стало відомо, що такий запит скеровувався позивачеві, але повернувся на зворотню адресу. На думку позивача такий запит був скерований не на податкову адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Барто» (АДРЕСА_1), а на іншу адресу (АДРЕСА_1), у зв`язку з чим вказаний лист було повернуто за зворотною адресою.

Також представником позивача зазначено про те, що в Акті перевірки вказана суперечлива інформація, зокрема, про те, що контрагенти позивача не мають на балансі трудові ресурси, а також відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з контрагентами - постачальниками та контрагентами-покупцями.

Крім того, представник позивача зауважив, що висновки посадових осіб Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, зроблених в Акті перевірки щодо встановлення позивачем порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України з приводу завищення податкового кредиту по операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю "Марксвел" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спец-Альянс Груп" є неправомірними, оскільки такі висновки будувались посадовими особами контролюючого органу тільки в ході аналізу баз даних на підставі припущень та домислів.

Щодо зазначення в Акті перевірки інформації про отримання пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про непричетність до створення та ведення фінансово-господарської діяльності підприємств слід зазначити представник позивача зазначив про те, що в Акті перевірки вказано про те, що дата державної реєстрації підприємства ТОВ "Марксвел" 27.04.2018, а пояснення ОСОБА_1 надав 13.04.2018, тобто, на момент, коли ТОВ "Марксвел" не було зареєстроване в органах державної влади.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.05.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 640/9654/20; відмовлено Товариству з обмеженою відповідльністю «Будівельна компанія Барто» у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; витребувано від Товариства з обмеженою відповідльністю «Будівельна компанія Барто» належним чином засвідчені копії документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Марксвел" та ТОВ "Спец-Альянс Груп" та всіх інших копій документів на підтвердження дотримання позивачем вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Марксвел" за черевень липень 2018 року, з ТОВ "Спец-Альянс Груп" за жовтень та грудень 2017 рокі і за 2017-2018 роки показників фінансової звітності з їх вдображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємств.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2020 в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Барто» у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2020 призначено справу №640/9654/20 до розгляду в судовому засіданні для вирішення клопотання відповідача про виклик свідків, та для надання поснень.

У зв`язку з неявкою позивача в судове засідання 10.08.2020 розгляд справи відкладено.

Протоколькою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2020 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 08.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обгрунтування своєї позиції представник позивача зазначив про те, що порушення податкового законодавства позивачем, встановлені в Акті перевірки від 26.11.2019 №179/26-15-05-02-03/41078052, виникли внаслідок проведення ТОВ "БК Барто" фінансово-господарських взаємовідносин з підприємствами, які мають ознаки фіктивності та ненаданням до перевірки первинних документів. Такі підприємства як ТОВ "Марксвел", ТОВ "Спец-Альянс Груп" не знаходяться за місцем реєстрації, не мають на балансі трудових ресурсів, місця зберігання товарно-матеріальних цінностей, трансопртні засоби та інші ознаки, які б свідчили про реальність здійснення господарської діяльності. Згідно проведеного огляду інформаційно-аналітичниих ресурсів встановлено, що декларуючи придбання ТМЦ в подальшому дані особи маніпулюючи податковою звітністю документально відображають реалізацію в адресу підприємств покупців групи товарів, робіт та послуг, відмінних від придбаних.

В порушення п. 44.1, 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України TOB «БК Барто» до перевірки не надано первинні документи (угоди господарської діяльності, акти виконаних робіт, видаткові накладні, виписки з банківської установи, тощо) по взаємовідносинам з TOB "Спец-Альянс Груп" (код 41163865) та з ТОВ "Марксвел" (код 42098305), про що складено акти про ненадання первинних документів від 18.11.2019 №596/26-15-05-02-03 та від 19.11.2019 №637/26-15-05-02-03. На думку відповідача, TOB «БК Барто» складено первинні документи всупереч нормам частини першої ст. 9 Закону України № 996-XIV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України № 996-XIV відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва.

У своєму відзиві відповідач наголосив також на тому, що від імені TOB "Спец-Альянс Груп" та з ТОВ "Марксвел" на момент виникнення спірних правовідносин діяли особи, які не мають відношення до фінансово-господарської діяльності, а також не мали законних повноважень на їх представництво, на вчинення від їх імені юридично значущих дій, оскільки не були наділені такими повноваженнями засновника/директора підприємства, які крім того не мали ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства.

Крім того, відповідач звернув увагу на тому, що до Єдиного реєстру судових рішень внесено ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08.11.2018 по матеріалам досудового розслідування за №0000457 від 21.02.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України, а саме, досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ "Марксвел" відкритий рахунок у ПАТ "КБ "Земельний Капітал", який використовується в незаконній діяльності.

Первинні документи, укладені між ТОВ "БК Батро" з ТОВ "Марксвел", ТОВ "Спец-Альянс Груп", складені всупереч вимогам діючого законодавства, у зв`язку з чим немає можливості підтвердити факт здійснення описаних господарських операцій та немає підстав для включення ТОВ "БК Батро" до складу податкового кредиту вартості придбання товару та ТМЦ від зазначених контрагентів, чим порушено п. 2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", п. 9.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищео податковий кредит по операціях з ТОВ "Марксвел" за липень 2018 року у сумі 192 973,00 грн. Під час здійснення перевірки, встановлені обставини, які в сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про надання послуг, фактичну неможливість виконання цих послуг саме задекларованим контрагентом, спрямованості дій платника на отримання необгрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті. Представник відповідача зауважив, що з урахуванням інформації, що директор ТОВ «Марксвел» не ставив підпис на первинних документах, такі документи не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві на підставі п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, у зв`язку з ненаданням пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 16.08.2019 №155757/10/26-15-14-02-03, на підставі наказу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 14.11.2019 №3240 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Барто» з метою дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «Будівельна компанія Барто» при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ "Марксвел" за червень, липень 2018 року, з ТОВ "Спец-Альянс Груп" за жовтень, грудень 2017 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2017, 2018 роки - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємств.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Барто» (код 41078052) від 26.11.2019 №179/26-15-05-02-03/41078052.

Відповідно до висновків Акта перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення:

1. п. 44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996 - XIV (зі змінами та доповненнями); пунктів 2.1, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704; пункту 6 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, в результаті чого занижено податок на прибуток в періодах, що перевірялися, на загальну суму 75991 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 36035 грн та за 2018 рік у сумі 39956 грн;

2. пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI , зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 67769 грн., в тому числі по періодах:

- грудень 2017 у сумі 23374 грн;

- липень 2018 у сумі 44395 грн.

3. пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в періоді, що перевірявся, на загальну суму 16664 грн, в т.ч. по періодах:

- жовтень 2017 у сумі 16664 гривні;

4. пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI, зі змінами та доповненнями, а саме, ненадання документів, що підтверджують показники податкової звітності.

На підставі Акта перевірки від 26.11.2019 №179/26-15-05-02-03/41078052 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 17.01.2020 №2 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 94989 грн, в тому числі за основним платежем - 75991,00 грн, за штрафними санкціями - 18998, 00 грн;

- від 17.01.2020 №2 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 84711 грн, в тому числі за основним платежем - 67769,00 грн, за штрафними санкціями - 16942, 00 грн;

- від 17.01.2020 №2 щодо завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду;

- від 17.01.2020 №2 про застосування штрафних санкцій в сумі 510 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою від 12.02.2020 №12-02/20-1, в якій просив контролюючий орган визнати недійсними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 17.01.2020 №2, №2, №2 та №2.

За результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Барто" на вказані податкові повідомлення-рішення, Державною податковою службою України прийнято рішення від 25.03.2020 №10877/6/99-00-08-05-01-06, яким податкові повідомлення-рішення від 17.01.2020 №2, №2, №2 та №2 залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Барто», не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Відповідно до п.133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п.п. 78.1.4 п. 78.1 стататті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Як зазначено позивачем, письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 16.08.2019 №155757/10/26-15-14-02-03 ТОВ "БК Барто" не отримувало, а отримавши згодом такий запит на вимогу позивача було встановлено, що такий запит було повернуто на зворотну адресу.

Позивач стверджує, що запит ГУ ДФС у м. Києві від 16.08.2019 №155757/10/26-15-14-02-03 направлено не за податковою адресою ТОВ "БК Барто", оскільки на поштовому конверті з трек-номером Укрпошти №739 зазначено адресу, за якою ТОВ "БК Барто" не знаходиться (АДРЕСА_1).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії конверта (штрих кодовий ідентифікатор №739), Головним управлінням Державної фіскальної служби України у місті Києві було скеровано запит від 16.08.2019 №155757/10/26-15-14-02-03 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, позивач наголошує на тому, що податковою адресою ТОВ "БК Барто" є: АДРЕСА_1.

Відповідно до письмової відповіді ТОВ "УПК Сервіс" від 19.11.2019 №79 на запит позивача від 18.11.2019 вих.№12/1 надано інформацію наступного змісту:

- житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі ТОВ "УПК Сервіс" на основі Договору №2 про передачу в експлуатацію житлового будинку з прибудинковою територією за адресою: АДРЕСА_1 від 19.10.2011 від забудовника ТОВ "УПК";

- договір оренди №011019 укладено на нежитлове приміщення офіс №5, яке розташоване у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 з ТОВ "Будівельна компанія Барто" ();

- ТОВ "УПК Сервіс" не надає послуги оернди на квартири в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Таким чином ТОВ "Будівельна компанія Барто" не зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , не має договору оренди за цією адресою, та будь-якого відношення до цієї квартири не має, і не може отримувати листи та кореспонденцію за адресою АДРЕСА_1 ;

- за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована за фізичною особою, перебуває у її власності і використовується за призначенням;

- ТОВ "Будівельна компанія Барто" має договір оренди та окрему поштову скриньку за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

П. 45.2 ст. 45 ПК України встановлено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до інформації, зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням ТОВ "БК Барто" () є адреса: АДРЕСА_1.

Суд звертає увагу на копії конверта (штрих кодовий ідентифікатор №739), в якому було скеровано запит від 16.08.2019 №155757/10/26-15-14-02-03 та з якого вбачається, що вказане поштове повідомлення було повернуто на зворотню адресу з причин "за терміном зберігання". При цьому, інших причин, таких як - неповна адреса, за адресою не проживає, за місцем обслуговуванням використано не було.

Крім того, суд не може погодитись з доводами, викладеними у листі від 19.11.2019 №79 стосовно того, що приміщення за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за фізичною особою та яке перебуває у її власності і використовується за призначенням, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 належить саме конкретній фізичній особі, а не перебуває на праві користування за ТОВ "БК Барто".

Крім того, у суду немає сумнівів вважати, що об`єкти нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1, оф. 5 або кв. 5 не є тотожними між собою.

В матеріалах адміністративної справи є копії інших конвертів (штрих кодові ідентифікатори 451; 250), які направлялись ГУ ДПС у м. Києві на адресу ТОВ "БК Барто" (АДРЕСА_1) та які були отримані останнім, про що свідчать відповідні відмітки.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що адреса АДРЕСА_1 не є податковою адресою ТОВ "БК Барто" та зазначає, що з урахуванням наявних матеріалів справи відповідач виконав обов`язок щодо направлення запиту від 16.08.2019 №155757/10/26-15-14-02-03 у встановленому законом порядку.

Додатково суд звертає увагу позивача, на приписах пункту 44.6 статті 44 ПК України, відповідно до якого у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

На переконання суду, позивач не позбавлений був можливості під час оскарження податкових повідомлень-рішень від 17.01.2020 №2, №2, №2 та №2 скористатися правом, визначеним пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України щодо надання документів для підтвердження показників, відображених платником податків у податковій звітності.

Як вбачається з Акта перевірки від 26.11.2019 №179/26-15-05-02-03/41078052, перевіркою повноти декларування ТОВ "БК Барто" показників рядка 02 Декларації "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" встановлено їх заниження всього у сумі 422165 грн, в тому числі за 2017 рік у сумі 200190 та за 2018 рік в сумі 221975 грн.

Контролюючим органом встановлено, що в порушення п. 44.1, 44.6 ст. 44 ПК України ТОВ "БК Барто" до перевірки не надано первинні документи (угоди господарської діяльності, акти виконаних робіт, видаткові накладні, виписки з банківської установи, тощо) по взаємовідносинам з ТОВ "Спец-Альянс Груп" та з ТОВ "Марксвел", про що складено акти про ненадання первинних документів від 18.11.2019 №596/26-15-05-02-03 та від 19.11.0219 №637/26-15-05-02-03.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2020 витребувано від Товариства з обмеженою відповідльністю «Будівельна компанія Барто» належним чином засвідчені копії документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Марксвел" та ТОВ "Спец-Альянс Груп" та всіх інших копій документів на підтвердження дотримання позивачем вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Марксвел" за черевень липень 2018 року, з ТОВ "Спец-Альянс Груп" за жовтень та грудень 2017 рокі і за 2017-2018 роки показників фінансової звітності з їх вдображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємств.

На виконання вимог ухвали від позивача 25.06.2020 надійшли копії наступних документів:

1. щодо реальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Марксвел" позивачем надано копії договір та докази на підтвердження правомірності формування сум витрат за вказаними договорами: Договір надання послуг від 03.06.2018 №03062018; додатки №1, №2 до Договору від 03.06.2018 №03062018; акт надання послуг від 15.06.2018 №150618; додаток до акта надання послуг 15.06.2018 №150618; Договір відступлення права вимоги від 30.06.2018 №3006/2018; податкова накладна від 15.06.2018 №246; бухгалтерська довідка від 30.06.2018 №15; платіжне доручення від 02.07.2018 №45; Договір надання послуг від 10.06.2018 №100618/18-01; додатки №1, №2 до Договору від 10.06.2018 №100618/18-01; акт надання послуг від 02.07.2018 №020718; додаток до акта надання послуг від 02.07.2018 №02072018; звіт щодо виконання послуг з перевезення від 02.07.2018; звіт щодо виконання послуг з перевезення вантажів від 17.06.2018; звіт щодо виконання послуг з перевезення вантажів від 19.06.2018; звіт щодо виконання послуг з перевезення вантажів від 16.06.2018; договір відступлення права вимоги від 20.07.2018 №2007/2018 тощо;

2. щодо реальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Спец-Альянс Груп" позивачем надано копії договір та докази на підтвердження правомірності формування сум витрат за вказаними договорами:: Договір надання послуг від 10.09.2017 №144; додаток №1 до Договору від 10.09.2017 №144; рахунок на оплату від 31.10.2017 №31/10; акт надання послуг від 31.10.2017 №1; рахунок на оплату від 04.12.2017 №04/12; акт надання послуг від 18.12.2017 №18/12; податкова накладна выд 18.12.2017 №17; податкова накладна выд 31.10.2017 №100; платіжне доручення від 27.12.2017 №26; платіжне доручення від 13.11.2017 №15; податкові декларації з податку на додану вартість.

Втім, на вимогу контролюючого органу під час здійснення перевірки позивачем не надано первинних документів без відомих на те причин:

- угоди господарської діяльності;

- акти виконаних робіт;

- видаткові накладні;

- виписки з банківської установи тощо.

У відповідності з п.п. 72.1.1.1 п. 72.1.1 п. 72.1 для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах.

Як зазначив представник відповідача, в ході перевірки використано податкову інформацію баз даних ДПС, здійснено аналіз інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень та Єдиному реєстрі податкових накладних.

За даними Реєстру облікових карток суб`єктів фіктивного підприємництва» 1С «Податковий блок» ГУ ДФС у м. Києві, TOB «Спец - Альянс Груп» () внесено до реєстру суб`єктів фіктивного підприємництва (отримано пояснення гр. ОСОБА_2 (керівник з 05.09.17 по 03.04.18) про непричетність до створення та ведення фінансово-господарської TOB «Спец-Альянс Груп»). Ознаки фіктивності: зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження.

Згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено суми ПДВ по широкій номенклатурі товарів, які знаходяться в різних категоріях та сегментах ринку:

- отримання TOB «Спец-Альянс Груп» від постачальників - водонагрівачі, радіатори, насоси, котли, металовироби, будівельні матеріали, сантехніка, плитка та ін;

- реалізація товарів, робіт (послуг) TOB «Спец-Альянс Груп» контрагентам- покупцям - ремонтно-будівельні роботи, електромонтажні, оздоблювальні роботи, монтаж систем вентиляції, ремонт блоків цифрової мережі зв`язку та АТС, монтажні роботи та ін.

Згідно баз даних ДПС TOB «Марксвел» не подано до органів ДПС «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них» за період з 01.06.2018 по 31.07.2018, чисельність працівників TOB «Марксвел» склала 6 осіб. За перевіряємий період засновниками TOB «Марксвел» (код 42098305) були (є): ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса - АДРЕСА_4 . Сума внеску в статутний фонд 10,0 тис. грн. (100 %).

Стосовно зауважень контролюючого органу щодо нереальності здійснення господарських операцій позивач пояснив, що ствердження про встановлену невідповідність придбаного та реалізованого товару будувались тільки в ході аналізу баз даних (ЄРПН) на підставі припущень та домислів контролюючого органу.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постаові від 19.03.2019 у справі №826/9534/17 на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Жовтненовго районного суду міста Дніпропетровська від 08.11.2018 у справі №201/12111/18 по матеріалам досудового розслідування, внесеного за №0000457, ТОВ «Марксвел» (код 42098305) відкриті рахунки у ПАТ «БАНК «Український Капітал» (МФО 320371), які використовується в незаконній діяльності, а саме рахунок № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 .

В матеріалах справи наявні два протилежних пояснення ОСОБА_1 , наданих як позивачем так і відповідачем.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 07.07.2019, наданої позивачем та зареєстрованої в реєстрі за №3815, останній зазначив про те, що ніяких заяв від свого імені стосовно того, що він ніколи не був директором ТОВ "Марксвел", або був директором за грошову винагороду та не мав наміру на ведення підприємницької діяльності до компетентних органів не надавав та не підписував. Всі первинні бухгалтерські документи Товариства з моменту його призначення директором підписував особисто без будь-якого психічного та/або фізичного тиску на нього третіх осію.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 13.04.2019, останній до реєстрації та ведення в подальшому фінансово-господарської діяльності ТОВ "Марксвел" не має відношення.

З огляду на викладені ОСОБА_1 у заявах обставини, слід відмітити про розбіжності у поясненнях останнього щодо ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ "Марксвел" з позивачем, викладених у заяві від 07.07.2019 за №3815, яка надана позивачем, та від 13.04.2019, оскільки необхідно зауважити, що приватним нотаріусом Гусенко О.О. засвідчено лише справжність підпису ОСОБА_1 , на заяві від 07.07.2019 зареєстрованої за №3815, однак не посвідчувалося фактів, викладених ОСОБА_1 в такій заяві. По-третє, доцільно підкреслити про попередження ОСОБА_1 під час його допиту про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань відповідно, разом з тим чого не мало місця під час формування ОСОБА_1 і заяви від 13.04.2019.

За таких обставин, приймаючи до уваги зауважені процесуальні приписи, зважаючи на не складання ОСОБА_1 присяги свідка в рамках даної справи, суд не вважає, в розумінні ст.ст. 65, 76, 90, 212 КАС України, подані ОСОБА_1 заяви від 13.04.2019 та 07.07.2019 достатніми доказами в площині питання оцінки таких заяв як самостійних доказів у цій справі, а тому відхиляє їх за наведених вище висновків.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що в матеріалах справи є наявний протокол допиту свідка ОСОБА_2 від 23.12.2017 (керівника з 05.09.2017 по 03.04.2018) щодо непричетності до створення та ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ "Спец-Альянс Груп", відповідно до якого останній попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384, 385 КК України.

Таким чином, суд погоджується із висновками контролюючого органу, що первинні документи, складені ТОВ "БК Барто" у відносинах з ТОВ "Спец-Альянс Груп" не можуть вважатися дійсними, в силу підписання їх особою ОСОБА_2 , який заперечує цей факт.

Відповідно до правової позиці, викладеної в постановах Верховного Суду України від від 22.03.2016 у справі №810/6201/14, від 26.04.2016 №2а-4201/11/2670, від 12.04.2016 №826/17617/13-а тощо первинні документи, підписані від імені підприємств та організацій, що зареєстровані у встановленому порядку, особами, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

На переконання суд, TOB «БК БАТРО» до перевірки не надано належних первинних бухгалтерських та податкових документів, що підтверджують придбання товарів від підприємства -постачальника, а також, використання складських, виробничих приміщень та обладнання, а саме: документів складського обліку, які підтверджують фактичне придбання товарів (робіт, послуг), його переміщення на виробництво, кількість готової продукції та її подальшої реалізації, документів, що підтверджують транспортування товарів та інших підтверджуючих документів, немає можливості підтвердити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства з нібито придбання товарів (робіт, послуг).

Суд вважає, що податкові накладні, що стали підставою для формування податкового кредиту, у випадку їх заповнення не уповноваженими особами не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів (робіт, послуг), а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Так, у постановах Верховного Суду України від 17.11.2015 справа № 2а/3264/11/1070, від 12.09.2017 справа № 826/10933/14 було викладено правову позицію, згідно з якою статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Згідно вказаних рішень вирок по ст. 205 Кримінального кодексу України щодо однієї особи - фіктивного суб`єкта господарювання - позбавляє права на податкову вигоду всіх його контрагентів незалежно від реальності чи нереальності господарських операцій. Проте, навіть за відсутності вироку показання посадових осіб умовно фіктивного контрагента в кримінальному провадженні можуть бути доказами у адміністративній справі щодо права платника податків на податкову вигоду (податковий кредит і витрати).

Статус фіктивного нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа №21-421а11), від 01.12.2015 у справі №21-1661а15, від 02.12.2015 у справі №21-3849а15).

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 23.02.2017 у справі № 805/3424/15-а (№К/800/25505/16) та викладена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 у справі №826/7047/13-а (К/9901/436/18).

З висновків Акта перевірки від 26.11.2019 №179/26-15-05-02-03/41078052 також встановлено порушення ТОВ "БК Барто" пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 67769 грн., в тому числі по періодах: грудень 2017 у сумі 23374 грн; липень 2018 у сумі 44395 грн; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в періоді, що перевірявся, на загальну суму 16664 грн, в т.ч. по періодах - жовтень 2017 у сумі 16664 гривні; пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI, зі змінами та доповненнями, а саме, ненадання документів, що підтверджують показники податкової звітності.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з постачання товару фактично не мали реального характеру, замовлення та виконання робіт оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Враховуючи вищенаведене, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв`язок між його господарською діяльністю, наданням послуг та їх реалізацією, а відтак позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту та валових витрат є правомірними.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов`язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв`язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав, з якими Податковий кодекс України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов`язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів в рамках цієї справи правомірність свого рішення в межах наявних підстав позову, що, в свою чергу, не спростовано позивачем з посиланням на належні і допустимі докази, які б засвідчували складення Акту, та прийняття Спірного рішення з порушенням вимог діючого законодавства.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Враховуючи самостійність та достатність встановлених обставин у справі, виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 17.01.2020 №2, №2, №2 та №2 контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати розподілу у даній справі не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Барто» (АДРЕСА_1, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.