Справа № 160/15101/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 січня 2021 року Справа №160/15101/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через "Електронний суд" надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 на поштове відділення та припинення її виплати;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дати припинення та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «Приват Банк».

Разом з позовною заявою представник позивача надав суду клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року у задоволенні означеного клопотання було відмовлено та залишено позовну заяву без руху, оскільки її подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, саме: відсутній оригінал документа про сплату судового збору та не надані документи на підтвердження повноважень представника позивача, оформлених відповідно до діючого законодавства.

Водночас, 27.11.2020 року представником позивача було надано суду клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову, в обгрунтування якого посилається на майновий стан ОСОБА_1 , що є нижче від 5 % розміру річного доходу, підтвердження чого є довідка про доходи у вигляді відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 12.03.2020 року № 59972 станом на 10.03.2020 року за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

Також, представник позивача зазначає, що пенсія, яку отримує ОСОБА_1 не є доходом, а є одним з видів соціальних виплат відповідно до ст. 46 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_1 проживає в Ізраїлі, не працює, отримує лише соціальну допомогу, яка не є доходом, а щодо іншої інформації про доходи в Ізраїлі, то дане питання відноситься до компетенції відомства національного страхування (Бітуах Леумі), але на даний час його неможливо вирішити з огляду на протиепідеміологічні заходи в країні, через проведення яких особам похилого віку заборонено залишати місце проживання. Таким чином, отримати самостійно та надати суду інформацію про те, що ОСОБА_1 у віці 72 років не працює та не отримує дохід неможливо. З огляду на це, представник позивача просить витребувати суд означену інформацію у відомства національного страхування Ізраїлю про доходи позивача.

Суд, вивчивши доводи представника позивача, зазначені ним у клопотанні про відстрочення сплати судового збору, письмові докази, подані на підтвердження заявлених тверджень, а також проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2102,00 гривень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання, зокрема, фізичною особою, до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на момент звернення до суду така становить 840,80 грн.

При цьому, суд, вивчивши доводи представника позивача, зазначає, що його клопотання щодо відстрочення сплати судового збору є необґрунтованим, а його посилання на положення ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, положення статті 8 Закону №3674-VI визначають право суду щодо відстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову за умови врахування, зокрема, майнового стану позивача та предмету позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Водночас, приписами ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право (а не обов`язок) суду щодо відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору.

Сплата ж судового збору за подання адміністративного позову, в силу положень ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з позовом.

Крім того, ухвалою суду від 24.11.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору у справі № 160/15101/20 було відмовлено, оскільки позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подану позовну заяву у встановленому законом порядку, а саме: у наданих позивачем відомостях з державного реєстру фізичних осіб-платників податків зазначено про відсутність інформації про доходи ОСОБА_1 .

Разом з тим, представник позивача надав суду клопотання про відстрочення сплати судового збору та повторно довідку про доходи у вигляді відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 59972 від 12.03.2020 року про суми виплачених доходів та утриманих податків у позивача ОСОБА_1 за період з І кварталу 2019 року по ІV квартал 2019 року станом на 10.03.2020 року.

З огляду на викладене, суд зауважує, що позивачу в ухвалі суду від 24.11.2020 року було роз`яснено, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Також, суд зазначає, що ст. 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення позивачу сплати судового збору, суд з урахуванням правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 23.01.2015 року № 2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ Про судовий збір, а також у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 року № 2, виходить із того, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави щодо відстрочення позивачу сплати судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру. Окрім того, невмотивоване відстрочення сплати судового збору, утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення за судовим захистом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації № В (81) 7 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, ухваленій 14 травня 1981 року: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Умови, за яких суд може, зокрема, відстрочити судовий збір, та перелік суб`єктів, до яких таке відстрочення застосовується, установлено статтею 8 Закону, про що зазначено судом вище. Однак, судом було встановлено, що позивач не навів умов відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», які б свідчили про наявність у суду правових підстав для відстрочення позивачу сплати судового збору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору та, при цьому, з огляду на зазначене, не вбачає доцільності щодо витребування інформації про доходи позивача у відомства національного страхування Ізраїлю.

Керуючись статтями 132, 133, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Лозицька