Справа № 640/120/20
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/227
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Київ № 640/120/20

за позовомОСОБА_1
до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Центральної бази Державної спеціальної служби транспорту
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
Суддя О.В.Головань
Обставини справи:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про

визнання бездіяльності відповідача щодо незазначення в наказі від 20.09.2019 року № 171 належних до виплати ОСОБА_1 грошових компенсацій вартості за не отримане речове майно та невикористані 70 календарних днів соціальної додаткової відпустки за період 2015-2019 р. неправомірною;

стягнення компенсації замість речового майна, що підлягало видачі в розмірі 80 014,10 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору; стягнення грошової компенсації за невикористані 70 календарних днів соціальної додаткової відпустки за період 2015-2019р.р. у сумі 53 095,00 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Ухвалою суду від 28.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

17.03.2020 р. до суду подано відзив на позов.

У квітні 2020 року позивачем до суду подано заяву про зміну позовних вимог та як вбачається з прохальної частини про:

залучення до розгляду справи № 640/677/20 у якості Відповідача-2 195 центральну базу Державної спеціальної служби транспорту;

визнання бездіяльності Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо не зазначення у Наказі Начальника головного штабу - першого заступника Голови Адміністрації (по стройовій частині) 20.09.2019 № 171 належних до виплати ОСОБА_1 грошових компенсацій вартості за не отримане речове майно та не використані 70 календарних днів соціальної додаткової відпустки за період 2015-2019 роки неправомірною;

стягнення з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 70 (сімдесят) календарних днів соціальної додаткової відпустки за період 2015-2019 роки у сумі 53 095,00 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;

стягнення з 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту на користь Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на користь ОСОБА_1 компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі в розмірі 80 014, 10 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;

зобов`язання Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту розрахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (з 21.09.2019 по день фактичного зарахування коштів) з розрахунку 758,5 грн./день, весь час затримки належних виплат при звільненні.

Ухвалою суду від 19.11.2020 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недотриманням позивачем вимог ч. 7 ст. 47 КАС України при зверненні з заявою про зміну позовних вимог.

Станом на 11.01.2020 р. вказаний недолік не виправлено.

За таких обставин, з врахуванням ч. 7 ст. 47 КАС України, суд розглядає позовні вимоги в первісній редакції, а заява про зміну позовних вимог підлягає поверненню.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 проходив службу у Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з листопада 2014 р. по вересень 2019 р.; наказом голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 17.09.2019 р. №53 полковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу зв`язку та інформаційних систем головного штабу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за пп. "к" п. 2 ч. 5 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; наказом начальника головного штабу першого заступника Голови Адміністрації від 20.09.2019 р. №171 його виключно зі списків особового складу.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій (посвідчення від 26.03.2015 р. МІУ №000346).

Вважаючи, що з ним проведено неповний розрахунок, ОСОБА_1 16.11.2019 р., 18.12.2019 р. звернувся до Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з заявою щодо внесення змін до наказу від 20.09.2019 р. №171 щодо виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" протягом 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 років як учаснику бойових дій, грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі на момент звільнення.

Листом від 10.12.2019 р. позивача повідомлено про те, що додаткова відпустка, передбачена ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" протягом 2015-2019 років не надавалася, грошова компенсація не виплачувалася і може бути виплачена лише після рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 вважає бездіяльність щодо проведення з ним повного розрахунку протиправною з таких підстав.

З посиланням на ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" позивач зазначає, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, і припинення відпустки на час особливого періоду не означає права на відпустку, що може бути реалізоване або шляхом отримання відпустки, або грошової компенсації.

Щодо грошової компенсації замість речового майна позивач посилається на ч. 2 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII, Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178, якими така компенсація прямо передбачена.

Згідно з розрахунком позивача компенсація за невикористане речове майно становить 80 014, 10 грн., невикористані 70 календарних днів соціальної додаткової відпустки за період 2015-2019 р. становить 53 095 грн.

Відповідач - Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту проти задоволення позовних вимог заперечив в частині стягнення 80 014, 10 грн. компенсації за невикористане речове майно з таких підстав.

Відповідач зазначив, що позивач проходив військову службу в Адміністрації, проте перебував на речовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою-розрахунком №3 від 21.10.2019 р.

Вказана в/ч є окремою юридичною особою, самостійним розпорядником бюджетних коштів і самостійно проводить розрахунки по своїх зобов`язаннях.

Щодо позовних вимог в цій частині відзиву не надано.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані 70 календарних днів соціальної додаткової відпустки
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Ст. 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 р. № 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Аб. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21.10.1993 р. № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06.12.1991 р. № 1932-XII "Про оборону України".

За визначенням ст. 1 Закону № 3543-XII особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Ст. 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в ст. 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.
Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII, п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ, ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі №640/4218/18 http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/84153019.

В даному випадку позивач має статус учасника бойових дій (посвідчення від 26.03.2015 р. МІУ №000346)).

Відповідно, позивач протягом 2015-2019 років мав право на нарахування додаткової відпустки та (за неможливістю її використати) на виплату грошової компенсації.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного протиправною є бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2019 роки, а належним способом захисту є зобов`язання провести відповідні нарахування та виплати.

Щодо наведеного позивачем у позові розрахунку належної до сплати суми, то згідно з матеріалами справи спірна ситуація щодо виплати грошової компенсації мала місце не у зв`язку з її неправильним розрахунком, зокрема, у зв`язку з відсутністю у наказі від 20.09.2019 р. №171 цієї грошової компенсації при звільненні позивача.

За таких обставин розрахунок грошової компенсації на виконання судового рішення має бути здійснено відповідачем на виконання судового рішення, і суд не вважає за можливе наводити розрахунок компенсації у судовому рішенні.

Щодо вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористане речове майно
Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п. 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно із п. 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Згідно із п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (аб. 3 п. 242 Положення №1153/2008).

Згідно із п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

За п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату виключення позивача зі списків особового складу, йому не виплатили грошову компенсацію за неотримане речове майно зазначену у довідці-розрахунку № 3 від 21.10.2019, вартість якого становить 80 014, 1 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Разом з тим, з аналізу наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи слідує, що позивач, під час проходження військової служби, обтяжений власними витратами на придбання речового майна, мав правомірні очікування на отримання його грошової компенсації, оскільки як приписами Закону, так і Порядку №178, гарантоване право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації у протилежному випадку.

За наведених обставин позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Окремо суд зазначає, що підставою для невиплати позивачу грошової компенсації за невикористане речове майно став факт відсутності вказаної грошової компенсації у наказі від 20.09.2019 р. №171, яким визначено належні позивачу при звільненні виплати за період у військовій частині НОМЕР_2 , тому протиправною є саме бездіяльність вказаного відповідача при визначенні належних позивачу до розрахунку сум.

Незважаючи на ту обставину, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , як наказ про звільнення позивача з військової служби від 17.09.2019 р. №53, так і наказ про виключення позивача зі списків особового складу видано саме Адміністрацією Державної спеціалізовної служби, тому заперечення відповідача щодо визначення неналежного відповідача з вказаної вимоги не приймаються судом до уваги.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 241-246, 255, 257-263, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо незазначення в наказі від 20.09.2019 року № 171 належних до виплати ОСОБА_1 грошових компенсацій вартості за не отримане речове майно та невикористані 70 календарних днів соціальної додаткової відпустки за період 2015-2019 р. протиправною.

3. Зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 5, код 33145904) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

4. Зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 5, код 33145904) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за неотримане речове майна в розмірі 80 014,10 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

5. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення
виготовлено і підписано 11.01.2021 р.