Справа № 420/11669/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державної казначейської служби України, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, щодо використання пункту 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку у якості підстави для прийняття рішення оформленого абзацом 2 пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2020 № 184 (по стройовій частині) про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та зняття зі всіх видів забезпечення з 24 вересня 2020 року;

визнати протиправною бездіяльність Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у недоведені встановленим порядком до Міністерства оборони України належних відомостей, оформлених відповідним чином службовими документами, про необхідність прийняття Міністром обороні України рішення про скасування як нереалізованого пункту 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку;

зобов`язати Командування Військово-морських Сил Збройних Сил України встановленим порядком направити до Міністерства оборони України відповідні службові документи, які містять відомості про необхідність прийняття Міністром обороні України рішення про скасування як нереалізованого пункту 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку;

скасувати, як нереалізований пункт 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку;

поновити ОСОБА_1 з 14 листопада 2016 року на військової служби на посаді в Командуванні Військово-Морських Сил Збройних Сил України (врахувавши постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року по справі № 815/7098/16) не нижче тієї, яку він обіймав на 14 листопада 2016 року та яка відповідає військовому званню «капітан першого рангу», освіті, військово - облікової спеціальності, досвіду служби на раніше займаних посадах, щоб ця посада передбачала класну кваліфікацію не нижче « 1 клас» та входила в номенклатуру посад, виконання посадових обов`язків за якими передбачає допуск до державної таємниці не нижче, як по формі 2;

зобов`язати Міністерство оборони України зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років в Збройних Силах України та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання період вимушеного прогулу з 14 листопада 2016 року по дату фактичного допущення ОСОБА_1 до виконання обов`язків за посадою, на яку його буде призначено.

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2016 року по дату фактичного допущення його до виконання обов`язків за посадою, на яку буде призначено, включно (визначене ч.2 ст.8, ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» и пунктом 9 розділу XXXI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018). До розрахунку цього грошового забезпечення включити щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), які ОСОБА_1 отримував станом на 14.11.2016 за займаною штатною посадою «начальника відділу замовлень морської зброї радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України» з посадовим окладом 1400,00 грн, мав допуск до державної таємниці за формою 2 і отримував надбавку за роботу з секретними документами (10%), з урахуванням зміни вислуги років ОСОБА_1 і норм грошового забезпечення;

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошові кошти, як компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 - 2020 роки, які як військовослужбовцю були зобов`язані надати відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у період з 14 листопада 2016 року по дату фактичного допущення ОСОБА_1 до виконання обов`язків за посадою, на яку його буде призначено.

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2016 року по дату фактичного допущення до виконання обов`язків за посадою, на яку буде призначено, як капітану 1 рангу, виходячи з норм забезпечення речовим майном, встановлених діючим на той час законодавством України та з урахуванням зміни норм і порядку речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України у цій період;

зобов`язати Міністерство оборони України провести у відповідності до діючого законодавства України індексацію грошових коштів на час виплати грошей за період з 14 листопада 2016 року по дату фактичного допущення до виконання обов`язків за посадою, на яку буде призначено ОСОБА_1 ;

зобов`язати Міністерство оборони України встановленим порядком внести відповідні зміни в записи послужного списку першого та другого екземплярів особової справи ОСОБА_1 шляхом виключення всіх записів:

зроблених на підставі пункту 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку;

зроблених на підставі наказів Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та командира військової частини НОМЕР_1 , які ґрунтуються на пункті 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної Силами Збройних Сил України та Командування Військово-Морськими Силами Збройних Сил України моральної шкоди у розмірі 500 (п`ятсот) тисяч гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 вересня 2020 року тимчасово виконуючий обов`язки Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України віце-адмірал ОСОБА_2 підписав наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 184 (по стройовій частині). В абзаці 2 п.4 наказу № 184 викладено рішення про виключення позивача, начальника відділу замовлень морської зброї радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 з військової служби у відставку, зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття зі всіх видив забезпечення з 24 вересня. 2020 року та про направлення мене для зарахування на військовий облік до Приморського районного територіального центру комплектування і соціальної підтримки м. Одеси».
Позивач зазначає, що рішення про виключення його зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України, яке оформлене абз. 2 п. 4 наказу № 184 прийнято відповідачем 24.09.2020 без особистої обов`язкової присутності позивача в Командуванні ВМС ЗС України та з порушенням процедури прийняття такого рішення. Внаслідок протиправних дій і бездіяльності відповідачів - Командувача ВМС ЗС України та Командування ВМС ЗС України - при прийнятті вище вказаного рішення порушено норми Конституції України; проігноровано та порушено вимоги нормативно-правових актів, якими визначено порядок проходження військової служби особами офіцерського складу, порядок обліку особового складу ЗС України та порядок звільнення кадрового офіцера з військової служби у відставку; порушено права та законні інтереси позивача.

Також позивач вказує, що відповідно до вимог «Інструкції з діловодства в ЗС України», затвердженої наказом Генерального штабу ЗС України № 124 від 07.04.2017, відповідач зобов`язаний був вказати у абзаці 2 п.4 наказу № 184 на день видання наказу штатну посаду, яку обіймає позивач в Командуванні ВМС ЗС України.

За твердженнями позивача, при уточненні обставин, при яких був виданий наказ № 184, йому стало відомо, що посада, вказана відповідачем у абзаці 2 п.4 наказу № 184, не є штатною посадою Командування ВМС ЗС України та, що в ході проведення організаційно - штатних заходів у ЗС України посада, яку він обіймав станом на 14.11.2016, з якої був виключений зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України та яка вказана у пункті 3 наказу МОУ № 428 скорочена на початку 2020 року. За наявними у позивача відомостями ця посада не визначена новим штатом Командування ВМС ЗС України. На думку позивача, за вище вказаних обставин виключення його зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України без порушення прав позивача можливо тільки з рівнозначної штатної посади, яка визначна новим штатом Командування ВМС ЗС України.

Крім цього, позивач зазначає, що пункт 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 з початку 2020 року відносно ОСОБА_1 не має юридичного значення і сили та є нереалізованим і нікчемним наказом. Посада, яка вказана у цьому наказі з початку 2020 року не є штатною посадою Командування ВМС ЗС України, і, отже, не може визначати службове становище позивача в Збройних Силах України. Цей наказ з початку 2020 року не може бути підставою для закінчення проходження мною військової служби в ЗС України і підлягає скасуванню як нереалізований.

На переконання позивача, Командувач та посадові особи Командування ВМС ЗС України повинні були встановленим порядком довести до Міністерства оборони України належні відомості, оформлені службовими документами, про необхідність прийняття Міністром оборони України рішення про скасування як нереалізованого пункту 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 про звільнення мене з військової служби у відставку. Однак, вони цього не зробили при виданні п.4 наказу № 184. Командувач та посадови особи Командування ВМС ЗС України протиправно використали пункт 3 наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 у якості підстави для прийняття рішення, оформленого абзацом 2 п.4 наказу № 184 про виключення мене зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України з 24.09.2020, не маючи на це прав та повноважень. Відповідачі протиправно вказали в абзаці 2 п.4 наказу № 184 посаду, яку було ними взято з пункту 3 наказу МОУ № 428.

Позивач зазначає, що У 2020 році його в черговий раз було незаконно виключено зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України, у цей раз з посади, яка не є штатною посадою Командування ВМС ЗС України і з початку 2020 року є такої що не існує в ЗС України, тобто без визначення його службового становища в ЗС України на день виключення позивача зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України. Рішення відповідача, оформлене абзацом 2 п.4 наказу № 184 в дійсності не свідчить про закінчення проходження мною військової служби 24.09.2020, а виключення зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України по неіснуючий в ЗС України посаді унеможливлює встановленим законом порядком

За таких обставин позивач вважає наказ, дії та бездіяльність відповідачів протиправними та таким, що порушують його права та законні інтереси, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач - Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України надав до суду відзив, в якому представник відповідача зазначив, позовну заяву вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

В обґрунтування правової позиції зазначив, що питання щодо поновлення позивача на неіснуючій посаді, не розрахунку з позивачем та не видачі йому грошового атестата, розміру отриманих коштів при звільненні; виплати грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% грошового забезпечення за календарний рік; компенсації за невикористані дні відпустки досліджувались судом в провадженні № 815/7098/20 під час розгляду судом заяви позивача в порядку ст. 383 КАС України.

Також, представник відповідача зазначає, що Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не може видати грошовий атестат ОСОБА_1 , оскільки позивач перебуває на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , в якій позивач і має отримати грошовий атестат. При цьому ОСОБА_1 до цього часу за атестатом не прибував.

Щодо виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, представник відповідача вказує, що позивачу виплачено середньомісячне грошове забезпечення за період з 15.11.2016 по 29.06.2020 та з метою отримання належної пенсії та з урахуванням відшкодування моральних потрясінь понесених ОСОБА_1 командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України прийнято рішення виплатити ОСОБА_1 повне грошове забезпечення за період з 30.06.2020 по 24.09.2020, тому ця вимога є необґрунтованою.

Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби на виконання наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016, який до цього часу діє та не скасований. Скасування наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 було предметом розгляду справи № 815/5044/16 Одеський апеляційний адміністративний суд, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 по справі № 815/5044/16, виніс ухвалу від 13.04.2017 року, в якій зазначив наступне: «Суд апеляційної інстанції визнає правильним та таким, що відповідає вимогам вищенаведеним положенням Закону та Указу висновок суду першої інстанції про не обґрунтованість висунутих позивачем підстав для скасування наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 (п. 3)».

Станом на день виключення позивача зі списків особового складу військова частина НОМЕР_1 повністю розрахувалась з позивачем по грошовому та матеріальному забезпеченню, у зв`язку з чим, зокрема, згода на виключення зі списків військової частини непотрібна. Разом з тим, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2020 № 184, ОСОБА_1 зараховано до вислуги років та до терміну встановленого для присвоєння чергового звання, період з 14.11.2016 по 24.09.2020

Крім того, представник відповідача зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено право Міністра оборони України скасовувати накази про звільнення військовослужбовців з формулюванням «як нереалізований».

Відповідачем Міністерством оборони України подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що даний позов відповідач вважає необґрунтованим, а вимоги незаконними.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що позивач безпідставно намагається судовим рішенням зобов`язати МОУ вчинити дії на майбутнє без доведення існування факту порушення його прав і за відсутності доведення факту протиправності рішень або дій збоку МО України.

Також представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не проходив військову службу та не займав посади у Міністерстві оборони України (окрема юридична особа ) в період з листопаду 2016 року по теперішній час. Він проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні перед звільненням у військовій частині НОМЕР_1 (окрема юридична особа ), а тому вимоги про зобов`язання Міноборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти, як компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017-2020 роки, за неотримане речове майно, індексацію грошового забезпечення є необґрунтованою.

Виходячи з вищевикладеного представник відповідача вважає, що заявлені в позовній заяві доводи ОСОБА_1 не відповідають діючому законодавству з питань проходження військової служби, здійснення виплат військовослужбовцям грошового забезпечення та грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому є незаконними та необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що посилання відповідачів на висновки суду викладені в рішеннях по справі 815/7098/16 є безпідставними, оскільки у справі №420/11669/20 є іншим предмет спору та обставини, які стали підставою для звернення до суду. Також позивач наполягає, що 24.09.2020 року рішенням Командувача ВМС ЗС України він був виключений зі списків особового складу не як військовий що проходить службу, а як військовий, що знаходиться у вимушеному прогулі з 14.11.2016 року. Вказане рішення, на переконання позивача, як наслідок протиправних дій та бездіяльності відповідачів, які позивач оскаржує, не підтверджує факт завершення проходження позивачем військової служби 24.09.2020, та по цьому рішенню позивач не набув з 24.09.2020 статус військового, звільненого з військової служби у відставку. На думку позивача, до теперішнього часу він фактично знаходиться у вимушеному прогулі, який почався 14.11.2016 року.

Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю наказу про звільнення його з військової служби, відповідачі не мали підстав для нарахування та виплати грошових коштів, визначених розділами ХХХІ, ХХХІІ «Порядку» та ці виплати фактично йому виплачені не були.

Так, враховуючи викладене та разом з тим, посилаючись на обставини вже викладені в адміністративному позові, позивач вважає, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у відзивах доводів.

Ухвалою суду від 06.11.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення податкового законодавства відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень дотримані не були, оскільки рішення відповідачем прийнято передчасно, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Згідно з ч.9 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до вимог абз.3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до п.231 Положення, військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством. Оскарження наказу не зупиняє його виконання. У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання. У такому разі контракт, строк дії якого закінчився під час вимушеного прогулу, продовжується на строк вимушеного прогулу і строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Новий контракт з таким військовослужбовцем укладається у порядку, визначеному цим Положенням.

Пунктом 232 Положення встановлено, що у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Згідно з п.1.1. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 р. № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р. за N 438/16454, Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153.

Відповідно до п.12.5 Інструкції, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби в наказі командира військової частини, в якій поновлюється на військовій службі незаконно звільнений військовослужбовець, зазначається про виплату йому матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав унаслідок незаконного звільнення. Період вимушеного прогулу зараховується військовослужбовцю до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні та строку контракту.

Частиною 3 п.12.8 Інструкції встановлено, що командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.

Судом встановлено, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №815/5044/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Міністра оборони України, оформлене наказом Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13.05.2016 р. (п. 3);

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити капітану І рангу ОСОБА_3 грошове забезпечення, визначене ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» по займаній ним посаді в Командуванні ВМС ЗС України за період з 26.06.2016р. по дату набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13.05.2016 р., до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військове звання; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення;

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за 46 календарних днів щорічної основної відпустки за 2016 рік (з 18.07.2016 по 01.09.2016), до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення;

стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача грошові кошти на відшкодування завданої йому протиправним рішенням Міністра оборони України моральної шкоди у розмірі 500 (п`ятсот) тисяч гривень;

стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача грошові кошти на відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди у вигляді витрат, понесених ним та членами його сім`ї при захисті в адміністративному порядку прав та законних інтересів його та членів його сім`ї внаслідок протиправного рішення Міністра оборони України, що станом на 20.10.2016р. складає 1440,31 грн. (одна тисяча чотириста сорок гривень 31 коп.), з яких транспортні витрати 640,31 грн. (шістсот сорок гривень 31 коп.), витрати на найм житлового приміщення під час перебування у м.Києві 800,00 грн. (вісімот гривень 00 коп.).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого наказом Міністра оборони України №428 від 13.05.2016 р. (п. 3), стягнення грошових коштів на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, - задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 , військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити капітану І рангу ОСОБА_3 грошове забезпечення, визначене ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» по займаній ним посаді в Командуванні ВМС ВС України за період з 26.06.2016р. по 14.11.2016р. у розмірі 48059,93 грн. (сорок вісім тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 93 коп.) до виплати. Стягнуто з військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошові кошти на відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять) тисяч гривень солідарно. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017 року апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування моральної та матеріальної шкоди без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 815/5044/16 залишено без змін.

Так, в постанові Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 року по справі №815/5044/16 встановлено, що наказом Міністра оборони України №150 (по особовому складу) від 05.03.2015р., який прийнято на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014р., скасовано, зокрема, наказ Міністра оборони України від 17.08.2009р. №666 про звільнення з військової служби у запас за п. "в" (за віком) ч.7 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" капітана 1 рангу ОСОБА_1 , поновлено позивача на військовій службі з 08.10.2009 р. та призначено начальником відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Згідно наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 88 (по стройовій частині) від 14.05.2015 р. позивача з 14.05.2015 р. зараховано до списків Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та поставлено на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 та фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 93 (по стройовій частині) від 21.05.2015 р. позивач вважався таким, що 20.05.2015 р. прийняв справи та посаду та приступив до виконання обов`язків.

Наказом Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 р. відповідно до ч. 7 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті капітана І рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Збройних Сил України звільнено з військової служби у відставку за п. «б» (за станом здоров`я) (п. 3 наказу).

Так, в постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року зазначено: «Як встановили суди попередніх інстанцій, підставою для видання наказу Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13.05.2016 (п. 3) послугували документи на звільнення, направлені Командуванням ВМС України (військова частина НОМЕР_1 ) на адресу Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 04.05.2016 (вих. №154115/1/1323), а саме: рапорт на звільнення з військової служби за станом здоров`я, написаний ОСОБА_1 , аркуш бесіди підписаний позивачем, подання на звільнення, свідоцтво про хворобу №889 та розрахунок вислуги років.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що зазначений наказ прийнято з підстав, передбачених ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України та іншими нормативно-правовими актами, відтак відсутні правові підстави для його скасування.»

Отже, питання правомірності прийняття Міністерством оборони України наказу №428 (по особовому складу) від 13.05.2016 року вирішено під час розгляду справи №815/5044/16.

Разом з тим, позивач просить скасувати п.3 зазначеного наказу, як нереалізований та визнати протиправними дії Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо використання цього пункту при звільненні позивача та їх бездіяльності щодо не доведення у встановленому порядку до Міністерства оборони України про необхідність скасування п.3 наказу №428 (по особовому складу) від 13.05.2016 року, як нереалізованого.

Між тим, судом встановлено, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №815/7098/16 за адміністративним позовом капітана першого рангу ОСОБА_1 до командувача Військово-морськими Силами Збройних Сил України, командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення командувача Військово-морськими Силами Збройних Сил України, оформленого наказом командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України № 230 (по стройовій частині) від 14.11.2016 року (п.1); зобов`язання командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України здійснити повний розрахунок по грошовому та матеріальному забезпеченню як військовослужбовця, звільненого з військової служби у відставку; стягнення з командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України моральної шкоди у розмірі 500000 грн.

Так, в межах розгляду адміністративної справи №815/7098/16 судами встановлено, що на підставі витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 13.05.2016 року № 428, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року по справі №2-а-6803/09/1570, рішення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України від 10.10.2016 року №10430/з/1 командуванням Військово-морських Сил Збройних Сил України винесено наказ №230 від 14.11.2016 року (по стройовій частині), пунктом 1 якого, зокрема, капітана І рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 13.05.2016 № 428 з військової служби у відставку за п. «б» ч.7 ст. 26 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що 14.11.2016 справи та посаду здав. З 14.11.2016 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу командування Військово-морських Сил Збройних Сил України, зняти зі всіх видів забезпечення та направити для зарахування до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року адміністративний позов капітана першого рангу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення командувача Військово-морськими Силами Збройних Сил України, оформлене наказом командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України № 230 (по стройовій частині) від 14.11.2016 року (пункт 1 наказу). Зобов`язано командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України поновити капітана першого рангу ОСОБА_1 з 14 листопада 2016 року у списках особового складу командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення. Зобов`язано командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України здійснити повний розрахунок капітана першого рангу ОСОБА_1 по грошовому та матеріальному забезпеченню як військовослужбовця, звільненого з військової служби у відставку. Стягнуто з командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої протиправним рішенням моральної шкоди 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень). В решті позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 року апеляційну скаргу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.11.2019 року касаційну скаргу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишено без задоволення. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року залишено без змін.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 року у задоволенні зави ОСОБА_1 від 21.07.2020р. про визнання протиправною бездіяльності командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України по виконанню постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі №815/7098/16 у порядку ст.383 КАС України відмовлено.

Як вбачається з зазначеної ухвали суду від 24.11.2020 року в обґрунтування наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України по виконанню постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017р. по справі №815/7098/16 у порядку ст.383 КАС України позивач вказав, зокрема, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. по справі №815/7098/16 задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень в порядку ст.383 КАС України; визнано протиправним рішення командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, прийняте на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. у справі № 815/7098/16, про поновлення ОСОБА_1 з 14.11.2016 р. у списках особового складу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення, оформлене абзацом 1 п.2 наказу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 р., і таким, що порушує права позивача; визнано протиправним рішення командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та зняття зі всіх видів забезпечення з 14.11.2016 р., оформлене абзацом 2 п.2 наказу командування Військово-Морськими Силами Збройних Сил України №262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 р., і таким, що порушує права позивача. Поряд з цим, як зазначив заявник, 07.07.2020р. п.11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №128 відповідач відмінив п.2 наказу №262 від 26.12.2018р. При цьому, як зазначив ОСОБА_1 , командування Військово-Морськими Силами Збройних Сил України, відмінивши п.2 наказу №262 не прийняв рішення про його поновлення з 14.11.2016р. в списках особового складу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на усіх видах забезпечення, продовжуючи порушувати права заявника.

Таким чином, станом на 20.07.2020 р. Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не виконало вимоги рішення суду, яким зобов`язано поновити позивача з 14.11.2016 р. в списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на усіх видах забезпечення.

В ухвалі суду від 24.11.2020 року також вказано, що як вбачається з матеріалів адміністративної справи та доданих до заяви додаткових документів, абзацом 2 п.2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №262 від 26.12.2018р. встановлено, що з урахуванням повного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 815/5639/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 та рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/5826/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 , капітана 1 рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 13 травня 2016 року № 428 з військової служби у відставку за пунктом б частини 7 статті 26 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що 14 листопада 2016 року справи та посаду здав. З 14 листопада 2016 року виключити зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, зняти зі всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м.Одеса.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №128 від 07.07.2020 року внесено зміни до наказу Командування Військово - Морських Сил Збройних (по стройовій частині) від 26.12.2018 року №262, а саме, п.2 наказу скасовано.

Як зазначив позивач у заяві від 21.07.2020 року про визнання протиправною бездіяльності командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України командування Військово-Морськими Силами Збройних Сил України, відмінивши п.2 наказу №262 не прийняв рішення про його поновлення з 14.11.2016 року в списках особового складу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на усіх видах забезпечення, продовжуючи порушувати права заявника.

Поряд з цим, під час розгляду вказаної заяви, суд врахував, що 24.09.2020 року прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2020 року № 184, пунктом 4 якого вирішено: на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 по справі № 815/7098/16 капітана 1 рангу ОСОБА_1 з 14 листопада 2016 року поновити у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаді начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення. Капітана 1 рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 13 травня 2016 року № 428 з військової служби у відставку за пунктом б частини 7 статті 26 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу. З 24 вересня 2020 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зняти зі всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси.

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено: витяг із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 13.05.2016р. №428, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014р. по справі № 2-а-6803/09/1570, рішення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України 10.10.2016р. № 10430/з/1, Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 по справі №815/7098/16, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. по справі №815/7098/16, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі № 44 від 28.08.2020, довідка-розрахунок середнього заробітку.

За таких обставин, з урахуванням п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2020р. №184, яким капітана 1 рангу ОСОБА_1 з 14 листопада 2016 року поновлено у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаді начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України по виконанню постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017р. по справі №815/7098/16 у порядку ст.383 КАС України.

Ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 року по справі №815/7098/16 не оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили 24.11.2020 року.

Отже, судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2020 року №184 позивача поновлено на посаді з якої його було звільнено з 14.11.2016 року та з 24.09.2020 року виключно зі списків особового складу на підставі витягу із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 13.05.2016р. №428, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014р. по справі № 2-а-6803/09/1570, рішення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України 10.10.2016р. № 10430/з/1, Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 по справі №815/7098/16, ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. по справі №815/7098/16, довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 44 від 28.08.2020, довідки - розрахунку середнього заробітку.

В свою чергу, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2020 року №184 станом на день прийняття рішення у справі №815/11669/20 є чинним.

Таким чином доводи позивача, що наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 13.05.2016 р. №428 підлягає скасуванню з огляду на те, що він нереалізований є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування, як нереалізованого пункту 3 наказу Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13.05.2016 року та поновлення позивача на військовій службі на відповідній посаді в Командуванні Військово-морських Сил ЗС України з 14.11.2016 року.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по справі №815/7098/16 заяву ОСОБА_1 в порядку ст.383 КАС України за вх. №42244/20 про визнання протиправними рішення та бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, підтверджених рішенням суду залишено без задоволення.

Ухвала набрала законної сили 23.10.2020 року та на день прийняття рішення у справі №420/11669/20 є чинною.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку ст.383 КАС України (вх. №42244/20), у якій просив:

- визнати протиправним рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлене абз. 1 п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2020 року №184 (по стройовій частині), прийняте відповідачем на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року по справі №815/7098/16, про поновлення ОСОБА_1 з 14.11.2016 року в списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України на посаді начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України і на всіх видах забезпечення, і таким, що порушує права ОСОБА_1 , підтверджені рішенням суду;

- визнати протиправною бездіяльність Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України з виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року по справі №815/7098/16 про повний розрахунок по грошовому та матеріальному забезпеченню, як військовослужбовця, звільненого з військової служби у відставку за наявності по відношенню до ОСОБА_1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2020 року №184 (по стройовій частині) (п. 4) і такою, що порушує права ОСОБА_1 , підтверджені рішенням суду.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що при прийнятті даного рішення відповідачем були проігноровані і порушені вимоги нормативно-правових актів, якими визначено порядок проходження кадровим офіцером військової служби та його персональний облік в ЗС України. Позивач вказав, що посада, зазначена відповідачем в рішенні, оформленому абзацом 1 п.4 наказу №184 про поновлення його з 14.11.2016 в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , станом на 24.09.2020 (дата видання наказу № 184) насправді не була штатною посадою Командування ВМС ЗС України, оскільки з початку 2020 року така посада вже не існувала в ЗС України, а тому він мав бути поновлений на рівнозначній штатній посаді. Позивач зазначив, що станом на 24.09.2020 року та в подальшому, до теперішнього часу на підставі наказу №184 він, як військовослужбовець ЗС України, практично не був зарахований (відновлений) з 14.11.2016 на грошовому і речовому забезпеченні, як це визначено постановою суду від 20.04.2017р, оскільки не зазначено, при якій військовій частині він поставлений на грошове та речове забезпечення. Позивач вказав, що станом на 24.09.2020 року йому не було нараховане та виплачене в повному обсязі грошове забезпечення за період військової служби, а саме: грошове забезпечення за 24.09.2020 року (день виключення зі списків особового складу); грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 14.11.2016р. по 29.06.2020р.; грошова допомога при звільненні у відставку в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за чотири повних календарних роки (з 01.08.2016р. по 01.08.2020р.); грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки (45 днів) за поточний 2020 рік, а також за 2017-2019 роки; грошова допомога для оздоровлення за 2020 рік в розмірі місячного грошового забезпечення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік; компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення, тобто, не було виплачено в повному обсязі грошове забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року. Також позивач зазначив, що на момент видання наказу №184 від 24.09.2020 року він не давав згоди Командуванню Військово-Морських Сил Збройних Сил України на виключення його зі списку особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України без проведення повного розрахунку по грошовому і матеріальному забезпеченню.

Тобто обґрунтування звернення з заявою в порядку ст. 383 КАС України по справі №815/7098/16 та викладені в адміністративному позові по справі №420/11669/20 є ідентичними. Також ідентичними є вимоги фінансового характеру.

Так, в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі №815/7098/16 зазначено, що Як вбачається з наданої позивачем до суду копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2020 року № 184, пунктом 4 вказаного наказу визначено наступне.

На виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 по справі № 815/7098/16 капітана 1 рангу ОСОБА_1 з 14 листопада 2016 року поновити у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаді начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки упраатіння кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення.

Капітана 1 рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 13 травня 2016 року № 428 з військової служби у відставку за пунктом б частини 7 статті 26 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу. З 24 вересня 2020 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зняти зі всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси.

Вважати виплаченою грошову допомогу при звільненні з військової служби у відставку в розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженого часу в Збройних Силах за 45 календарних років у розмірі 195 378 (сто дев`яносто п`ять тисяч триста сімдесят вісім) гривень 75 копійок відповідно до наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260.

Вважати виплаченим грошове забезпечення, з урахуванням раніш виплачених сум, за період з 30 січня 2002 року по 25 липня 2014 року за пунктом 12 Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 по справі № 2-а-6803/09/1570 з урахуванням основних, додаткових щомісячних видів грошового забезпечення, одноразових видів грошового забезпечення, індексації за цей період на загальну суму 656 823 (шістсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот двадцять три) гривні 35 копійок.

Житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. Перебуває на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог п. 77 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939, припинити доступ до державної таємниці у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас.

Про припинення доступу зробити усі необхідні записи в облікових картках та повідомити начальника управління Служби безпеки України в Одеській області.

Вважати здійсненими усі належні перерахування до органів Пенсійного фонду України за період з 30 січня 2002 року по 25 липня 2014 року.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року Хе 100, Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, пункту 9 розділу XXXI наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) здійснити повний розрахунок капітана 1 рангу ОСОБА_1 по грошовому та матеріальному забезпеченню, як військовослужбовця, звільненого з військової служби у відставку, з урахуванням повного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 815/5639/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 та рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 815/5826/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 , як зазначено нижче:

виплатити ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 14.11.2016 по 29.06.2020 в розмірі 604 371 (шістсот чотири тисячі триста сімдесят одну) гривню 60 копійок;

виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.06.2020 по 24.09.2020;

зарахувати військовослужбовцю до вислуги років та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання, період з 14.11.2016 по 24.09.2020;

виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 14.11.2016 по 24.09.2020 в розмірі 38 354 (тридцять вісім тисяч триста п`ятдесят чотири) гривні 14 копійок.

Як підставу видання даного наказу зазначено: витяг із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 13.05.2016 №428, Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 по справі № 2-а-6803/09/1570, рішення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України 10.10.2016 № 10430/з/1, Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 по справі №815/7098/16, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 по справі №815/7098/16, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі № 44 від 28.08.2020, довідка-розрахунок середнього заробітку.

Виходячи з наведеного вище змісту п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2020 року № 184, суд дійшов висновку, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року по даній справі відповідачем виконана, оскільки позивача даним наказом було поновлено з 14.11.2016 у списках особового складу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення на тій посаді, на якій позивач перебував на момент його виключення зі списків особового складу командування ВМС ЗС України № пунктом 1 наказу № 230 (по стройовій частині) від 14.11.2016 року, який було скасовано судом.

Також змістом пункту 4 наказу від 24.09.2020 року № 184 зазначено про повний розрахунок ОСОБА_1 по грошовому та матеріальному забезпеченню як військовослужбовця, звільненого з військової служби у відставку. Такий розрахунок здійснено як за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року, так і за весь період з 14.11.2016 року по 24.09.2020 року. Також позивачу виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно. Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем копіями платіжних доручень військової частини НОМЕР_2 на суму 37778,83 грн. (грошова компенсація за речове майно) та на суму 663950,54 грн. (грошове забезпечення).

При цьому суд вважав необгрунтованими доводи позивача щодо безпідставного поновлення його в списках особового складу Командування ВМС ЗСУ на неіснуючу посаду, оскільки у разі поновлення незаконно звільненого військовослужбовця він підлягає поновленню на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного та виходячи з аналізу всіх встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожні докази, які є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, оскільки суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, відсутні підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати у вигляді судового збору, відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 291, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (, адреса: 65012, м. Одеса, пров. Штабний, 1)

Відповідач: Командувач Військово-Морських Сил Збройних Сил України (65012, м. Одеса, пров. Штабний, 1)

Відповідач: Міністерство оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6)

Третя особа: Державна казначейська служба України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6)

Суддя П.П. Марин

.