Справа № 160/8534/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Справа № 160/8534/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк»
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
29.07.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
19.08.2020 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Відповідач вважає податкові повідомлення - рішення правомірними, та такими, що винесені відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
09.09.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання позивача, залучено до участі у справі в якості третьої особи Акціонерне товариство «Альфа-Банк» витребувано у третьої особи додаткові докази по справі, у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено.
09.10.2020 року від третьої особи надійшли пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що оскільки основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням, а отже є доходом такого платника, у зв`язку з чим на думку третьої особи відповідачем правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. З огляду на вказане третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
05.11.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання позивача та витребувано у третьої особи додаткові докази по справі.
22.12.2020 року від третьої особи на виконання вимог ухвали від 05.11.2020 року надані пояснення та додаткові докази по справі.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі п.п.19-1 п.19-1.1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України та у зв`язку із отриманням інформації від банківської установи ПАТ «Укрсоцбанк» щодо нарахування доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено наказ №4445-п від 06.08.2018 року «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи ОСОБА_1 ».
- п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 176.1 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами і доповненнями) внаслідок неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік;
- абз. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 з урахуванням норм п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (із змінами і доповненнями) у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом у результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 310482,50 грн.;
Позивач вважає, що вищевказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення із даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо доводів позивача про відсутність підстав проведення перевірки, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Зокрема, пунктом 79.1 статті 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.
Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).
Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а14), а також Верховного Суду у постановах від 06.02.2018 (справа №802/1241/17-а), від 21.02.2018 (справа №821/371/17) від 01.08.2018 (справа №821/1667/16), від 26.03.2020 (справа №813/823/16).
Так, судом встановлено, що 06.08.2018 року відповідачем винесено наказ №4445-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 »
На підставі вказаного наказу винесено повідомлення №1759 від 06.08.2018 року про проведення документальної позапланової перевірки позивача.
Вказаний наказ №4445-п від 06.08.2018 року та повідомлення №1759 від 06.08.2018 року були направлені на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням, які не були вручені позивачу та повернуті на адресу відповідача.
Відповідно до пункту 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пункт 42.4 статті 42 ПК України, серед іншого, передбачає, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Так, відповідачем вказано лише про направлення наказу та повідомлення рекомендованими листами в порядку визначеному ст.42 ПК України, при цьому з наданих відповідачем доказів вбачається лише дату надіслання на податкову адресу позивача наказу та повідомлення про проведення перевірки, однак відсутня інформація стосовно дати фактичного отримання платником податку вказаної документації або дати повернення поштового відправлення із зазначенням причин такого повернення.
Таким чином, акт перевірки позивача з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, оскільки винесений на підставі наказу про проведення перевірки, який не було вручено позивачу у встановленому законом порядку, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнано правомірними. При цьому, відповідач вищевказані обставини не спростував, а його доводи щодо них є помилковими, оскільки побудовані на припущеннях та невірному застосуванню норм права.
Щодо порушень встановлених під час перевірки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Порядок оподаткування додаткового блага податком з доходів фізичних осіб (надалі - ПДФО) та військовим збором (надалі - ВЗ), внаслідок прощення кредитором основної суми боргу (кредиту) за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, врегульовано нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 % однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), установленої на 1 січня звітного податкового року.
При цьому, під додатковим благом необхідно розуміти кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV ПКУ) (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).
Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПКУ доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.
Статтею 165 ПКУ визначено перелік доходів, що не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу. Так, відповідно до пп. 165.1.55 п. 165.1 цієї статті визначено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу окрім, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї МЗП ( у розрахунку на рік), встановленої на перше січня звітного податкового року, відноситься сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Отже, в разі прощення кредитором боргу відсотки, штрафні санкції та пеня нараховані на тіло такого боргу не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу, відповідно і не оподатковується.
Так, судом встановлено, що відповідно до наданої на виконання вимог ухвали суду АТ «Альфа-Банк» інформації щодо сум заборгованості та її складові, станом на час звернення на предмет іпотеки та на час прощення залишку заборгованості, а саме станом на 27.10.2017 року, з якої вбачається, що позивачеві прощена сума основної заборгованості в розмірі 64 328,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1725702,75 грн.
Таким чином, позивачеві анульована (прощена) сума основної заборгованості, яка відповідно до положень пп. «д» пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 ПКУ підлягає включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу.
Разом з тим, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 ПКУ кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Отже, обов`язковою умовою щодо покладення на платника податку обов`язку здійснити декларування доходу у вигляді додаткового блага, є обов`язок кредитора повідомити боржника про прощення боргу шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто.
В даному випадку позивач заперечує факт його повідомлення про прощення боргу.
Як на доказ повідомлення позивача про прощення боргу надано копію довідки вих.№984-56 від 22.11.2017 року та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.
Так з вказаної копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 направлявся рекомендований лист на поштову адресу: АДРЕСА_1 , при цьому судом встановлено, що адреса позивача: АДРЕСА_2 , тобто у вказаному поштовому повідомленні невірно вказано адресу позивача, а саме назву вулиці.
Крім того, зазначене поштове повідомлення не містить у собі інформації про те, що саме направлялося адресату 22.11.2017 року, у зв`язку з чим надане поштове повідомлення не може бути визнано судом як належний доказ повідомлення позивача про анулювання (прощення) боргу та отриманий дохід.
Натомість доказів, що вказана довідка була правлена позивачеві рекомендованим листом з повідомленням або вручення під підпис особисто, як відповідачем так і третьою особою до суду не надано.
Крім цього, суд звертає увагу, що положення пп. д пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 ПК України свідчать про те, що обов`язковою умовою щодо покладення на платника податку обов`язку здійснити декларування доходу у вигляді додаткового блага, є обов`язок кредитора повідомити боржника про прощення боргу, а не лише обов`язок кредитора направити на адресу боржника, засобами поштового зв`язку, таке повідомлення без фактичного його вручення.
У спірному випадку третьою особою, навіть приймаючи до уваги її позицію щодо направлення на адресу позивачки Довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, не було надано доказів того, що така Довідка фактично була отримана позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У зв`язку з ненаданням належних доказів щодо повідомлення позивача про прощення боргу, суд зазначає про протиправність вимоги щодо покладення на позивача обов`язку здійснити декларування доходу у вигляді додаткового блага та сплату відповідного податку з доходів фізичних осіб.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність нарахування позивачеві податку на доходи фізичних осіб, податкове повідомлення-рішення про нарахування військового збору та про застосування штрафних санкцій також підлягають скасуванню оскільки мають похідний характер від суми нарахованого доходу.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 4206,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №СВ03659509/1 від 21.07.2020 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 4206,20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 4206,20 грн. (чотири тисячі двісті шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв