Справа № 300/3555/20
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. справа № 300/3555/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Остап?юка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язання призначити пенсію за віком з виплатою заборгованості, з серпня 2020 року.

01.12.2020 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що з досягненням 55 років та за наявності стажу роботи більше 20 років позивач в серпні 2020 року звернулася до відповідача за призначенням пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком, з тих підстав, що позивач набуде право на призначення пенсії за віком 21.04.2025, за наявності страхового стажу не менше 32 років.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що посилання позивача на норми статтей 12, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є безпідставним, оскільки порядок та умови призначення пенсії за віком визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На момент звернення за призначенням пенсії за віком позивач не досягла пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а право на призначення пенсії за цим Законом позивачу на буде після досягнення віку 60 років - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявності страхового стажу не менше 32 років.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

На початку серпня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до відповідача із заявою та відповідними документами про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за № 0900-0220-8/15570 від 01.09.2020 повідомлено позивача про те, що право на пенсію за віком позивач набуде 21.04.2025, за наявності страхового стажу не менше 32 років, з посиланням на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, вважаючи таку відмову в призначенні пенсії за віком, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положення Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд наголошує на існуванні і виключень з даного загального правила.

Відтак, в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують умови призначення пенсії за віком, а саме: стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, та стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 55 років за статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та 60 років за статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд, враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 55 років.

Так, у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, в даних правовідносинах, суд вважає необхідним перевагу віддати саме тому Закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії за віком, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак, право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Як встановив суд, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, у позивача досягла 55 років і мала стаж роботи більше 20 років.

Наявність необхідного стажу роботи позивача підтверджується копією її трудової книжки серії НОМЕР_1 , як основним документом, який підтверджує стаж роботи. При цьому, наявність у позивача стажу роботи відповідачем не заперечується.

Як наслідок, суд встановив, що на момент звернення позивача, у серпні 2020 року, за призначенням пенсії за віком у неї був наявний необхідний вік 55 років та стаж роботи більше 20 років.

Згідно з статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи ту обставину, що при зверненні позивача за призначенням пенсії за віком у неї був наявний необхідний вік та стаж, то їй належить призначенню пенсія за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дати звернення за її призначенням. Оскільки пенсії призначається з дня звернення за пенсією, то обов`язок нарахувати і виплатити суми пенсії з дня її призначення покладено на відповідача та не потребує судового захисту.

За таких обставин, суд вважає адміністративний позов позивача обґрунтованим, а належним та ефективним способом порушених відповідачем прав позивача на призначення пенсії за віком та отримання суми пенсії, відповідно до змісту заявлених вимог, є визнання протиправною відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, з серпня 2020 року.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, квитанцією за № 0.0..1 від 02.12.2020 підтвердила сплату судового збору в розмірі 840, 80 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 840, 80 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головно управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у призначенні, ОСОБА_1 , пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) пенсію за віком, з серпня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.