Справа № 160/14779/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ч.1 та ч. 6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», однак, рішенням, яке оформлене листом відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії. Відмова мотивована тим, що згідно з наданими документами загальний стаж роботи становить 33 роки 3 місяці 2 дні, стаж який зараховується до вислуги років складає 19 років 4 місяці 21 день. Отже, відповідачем не зараховано до стажу роботи за вислугу років період роботи позивача на посадах секретаря судового засідання з 01.12.1992р. по 14.02.1994р., секретаря судового засідання з 04.08.1994р. по 28.10.1994р.; інспектора канцелярії прокуратури області з 22.03.1995 р.по 28.09.1995р.; спеціаліста першої категорії прокуратури Дніпропетровської області з 01.06.1996р. по04.08.1997р., старшого інспектора прокуратури області з 04.08.1997р. по 13.01.1998р., спеціаліста першої категорії, начальника секретаріату, завідувач підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області з13.01.1998р.по 26.02.2001р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 р., адміністративний позов залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.
У зв`язку з виправленням позивачем вказаних в ухвалі суду від 12.11.2020 р.недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 р. у даній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову. Також, даною ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином засвідченні копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
На виконання вимог вказаної ухвали суду на адресу суду 07.12.2020р. від відповідача надійшли копії матеріалів пенсійної справи та відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років. Також, відповідач зазначив, що розрахунок/перерахунок пенсії за віком має здійснюватись на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У разі звільнення з прокурорських посад позивачу необхідно подати до органу Пенсійного фонду докази, що підтверджують факт звільнення, з метою здійснення перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до ЗУ "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VІІ.
У відповідності до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Так, 17.07.2020р. позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ч.1 та ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».
Як вбачається з матеріалів справи, з 01.12.1992 р. до 14.02.1994 р. позивач працювала на посаді секретаря судового засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (наказ №25 від 30 листопада 1992 року), з 04.08.1994 р. до 28.10.1994 р. на посаді секретаря судового засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (наказ №19 від 04 серпня 1994 року), з 22.03.1995 р. до 28.09.1995 р. на посаді інспектора канцелярії прокуратури Дніпропетровської області (наказ прокурора Дніпропетровської області №172 від 22.03.1995р.), від 28.09.1995 р. призначена на посаду виконуючої обов`язки завідуючої канцелярії прокуратури області на період відпустки по догляду за дитиною штатного працівника (наказ прокурора області №844 від 28.09.1995 р.), від 13.05.1996 р. посада завідуючої канцелярії перейменована на спеціаліста (наказ Генерального прокурора України №83 від 13.05.1996 р.), від 18.06.1996 р. позивача було прийнято на посаду спеціаліста 1 категорії прокуратури області та присвоєно 13 ранг державного службовця (наказ прокурора Дніпропетровської області №441 від 18.06.1996 р.), від 01.08.1997 р. призначено на посаду старшого інспектора прокуратури Дніпропетровської області (наказ прокурора області №664 від 01.08.1997 року), від 15.01.1998 р. позивача призначено на посаду спеціаліста 1категорії прокуратури Дніпропетровської області (наказ прокурора Дніпропетровської області №53 від 15.01.1998 року), від 26.08.1998р. призначено на посаду начальника секретаріату прокуратури Дніпропетровської області (наказ Генерального прокурора України №104ш від 26.08.1998 р.), з 03.04.2000р. у зв`язку із скороченням (наказ Генерального прокурора України №49ш від 27.03.2000р.) з посади начальника секретаріату позивач призначена на посаду завідувача підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області (наказ прокурора області №287 від 03.04.2000 р.), з 23.02.2001р. позивач призначена на посаду помічника прокурора Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська (наказ прокурора Дніпропетровської області № 88 від 23.02.2001 р.). З 26 лютого 2001 року по теперішній час, позивач працює на прокурорських посадах.
У 2001 році позивач закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.
Рішенням управління застосування пенсійного законодавства відділ з питань призначення пенсій, яке оформлене листом № 0400-0305-8/69163 від 18.08.2020р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії та зазначено, що згідно з наданими документами загальний стаж роботи позивача становить 33 роки 3 місяці 2 дні, стаж який зараховується до вислуги років складає 19 років 4 місяці 21 день, (в т.ч. стаж роботи на посаді прокурора складає 19 років 4 місяці 21 день) за період з 26.02.2001р. по 17.07.2020р.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Так, на час виникнення спірних правовідносин, питання пенсійного забезпечення прокурорів та працівників прокуратури врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 р. (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до ст.15 Закону №1697-VII визначено статус прокурора та вказано наступне. Прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Відповідно до ст.86 Закону №1697-VII , прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

Працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цією частиною, право на пенсію за віком мають чоловіки 1960 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 31 грудня 1957 року; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року; 56 років - які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року.

Згдно з ч. 6 ст.86 Закону №1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Отже, аналіз норм частини 6 ст. 86 Закону № 1697-VII, дає підстави для висновку, що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти.

Проте, суд вважає, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, належить застосовувати норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Судом встановлено, що відповідачем не зараховано до стажу роботи за вислугу років період роботи позивача на наступних посадах: секретар судового засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 01.12.1992 р. до 14.02.1994 р.; секретар судового засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 04.08.1994 р. до 28.10.1994 р.; інспектор канцелярії прокуратури Дніпропетровської області з 22.03.1995 р. до 28.09.1995 р.; спеціаліста 1 категорії прокуратури області з 01.06.1996р. по 04.08.1997р.; старшого інспектора прокуратури Дніпропетровської області з 04.08.1997р. по 13.01.1998р.; спеціаліста 1 категорії, начальника секретаріату прокуратури Дніпропетровської області завідувача підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області з 13.01.1998р. по 26.02.2001р.

Суд зазначає, що під час роботи позивача на вищезазначених посадах діяв Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ, Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року та Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. № 283.

Так, відповідно до ст.1 та ст.2 Закон України № 3723-ХІІ, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна

структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Згідно з п. 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за охороною праці.

Суд звертає увагу на те, що вимога до осіб, які займають посади державних службовців, щодо наявності в них вищої юридичної освіти, не діяла на час проходження державної служби позивачем, а внесена законодавцем лише з 01.09.1999р. на підставі наказу Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.1999р., а вимога щодо наявності вищої освіти для роботи державного службовця в органах прокуратури була регламентована ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" від 12.07.2001 року №2663-ІІІ).

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно з ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо ( рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що спірні періоди роботи позивача на посадах державного службовця належить зарахувати до стажу за вислугу років на підставі Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ та Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року, у зв`язку з чим, суд вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду Украни в Дніпропетровській області, оформлене листом № 0400-0305-8/69163 від 18.08.2020р. про відмову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом четвертим частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років спірні періоди роботи позивача на посадах державного службовця, призначити та виплачувати пенсію за вислугу років, згідно з ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ, у розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, б/д.26, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду Украни в Дніпропетровській області, оформлене листом № 0400-0305-8/69163 від 18.08.2020р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи на посадах: секретаря судового засідання з 01.12.1992р. по 14.02.1994р.; секретаря судового засідання з 04.08.1994р. по 28.10.1994р; інспектора канцелярії прокуратури області з 22.03.1995р. по 28.09.1995р.; спеціаліста першої категорії прокуратури Дніпропетровської області з 01.06.1996р. по 04.08.1997р.; старшого інспектора прокуратури області з 04.08.1997р. по 13.01.1998р.; спеціаліста першої категорії, начальника секретаріату, завідувач підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області з 13.01.1998р. по 26.02.2001р. до стажу необхідного для призначення пенсії за вислугу років, згідно з ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно з ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ, у розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) М.В. Дєєв

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді І.В.Калита

13.01.2021

Рішення не набрало законної сили 13 січня 2021 р.

Помічник судді І.В.Калита