Справа № 460/3058/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/3058/20 пров. № А/857/12049/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року (суддя Друзенко Н.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту 02.07.2020 р.),

в адміністративній справі №460/3058/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо неправильного нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу з 01.01.2014р. по 21.08.2018р., з встановленням базового місяця - січень 2008 року; 2) зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014р. по 21.08.2018р. з врахуванням проведеної виплати, з встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованим та таким, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 28.02.2018 без встановленням базового місяця - січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з врахуванням проведених виплат, з встановленням базового місяця - січень 2008 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 02.07.2020 року в частині задоволених позовних вимог не погодився відповідач Військова частина НОМЕР_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що з 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, якою було встановлено нові збільшені розміри виплат, що входять до складу грошового забезпечення, які носять постійний характер: оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавка за вислугу років. Тому березень 2018 року, а не січень 2008 року є останнім місяцем підвищення заробітної плати за рахунок зростання її постійних складових (базовим місяцем). Просить апелянт врахувати той факт, що індексація грошового забезпечення була виплачена позивачу під час проходження військової служби по листопад 2015 року, де був встановлений базовий місяць липень 2015 року та згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 по справі №460/1381/19 виплачено з грудня 2015 року по серпень 2018 року, з врахуванням базового місяця січень 2016 року позивачу відмовлено, тому законних підстав щодо нараховування та виплати індексації грошового забезпечення з січня 2014 року по 21 серпня 2018 року з врахуванням базового місяця січень 2008 року у командування військової частини не було. Апелянт вказує, що військовою частиною НОМЕР_1 було в повному обсязі виконано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 по справі №460/1381/19, предметом розгляду якого була індексація грошового забезпечення позивача.

За результатами апеляційного розгляду апелянт Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати оскаржене рішення суду від 02.07.2020 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України (Командуванні військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ), де отримував грошове забезпечення.

Наказом Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) №145 від 21.06.2018 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас на підставі підпункту б пункту 1 частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за станом здоров`я (а.с. 13).

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) №207 від 21.08.2018 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та направлений для зарахування на військовий облік до Рівненського ОМВК Рівненської області (а.с. 14).

16.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 01.01.2014 р. по 21.08.2018 р., з врахуванням проведеної виплати, з встановленням базового місяця для індексації - січень 2008 року (а.с. 19).

Листом від 07.04.2020 №282 відповідач повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення була виплачена позивачу під час служби по листопад 2015 року, де був встановлений базовий місяць липень 2015 року, та згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 №460/1381/19 виплачено з грудня 2015 року по серпень 2018 року, з врахуванням, що січень 2016 року та березень 2018 року базові. Згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 №460/1381/19 в зміні базового місяця січень 2016 року позивачу відмовлено, тому нараховувати і виплачувати індексацію грошового забезпечення з січня 2014 року по 21.08.2018 рік з врахуванням базового місяця січень 2008 року немає підстав (а.с. 20).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2020 №3/439 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 21 серпня 2018 року індексація грошового забезпечення була виплачена лише за період з червня 2014 року до листопада 2015 року включно. При цьому не вказано базовий місяць індексації грошового забезпечення, який взято для розрахунку вказаної індексації (а.с. 47).

Позивач, вважаючи таку відповідь відповідача відмовою у виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 р. по 21.08.2018 р. із встановленням базового місяця для індексації - січень 2008 року, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача до березня 2018 року є саме січень 2008 року і позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2014 року по 28.02.2018 року відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено у належному розмірі, а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог за цей період.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частинами 2, 3 ст.9 цього ж Закону, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно з ст.19 цього Закону є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Так, згідно ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст.9 Закону №1282-XII).

Відповідно до статті 4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина; індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації визначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 6 Закону №1282-ХІІ, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно з п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів за відсутності затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому урядом України порядку, а саме Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.

Тобто сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Водночас, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова №1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.

Встановлено, що підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008 (в тому числі в період перебування позивача на службі, зокрема, до 01.03.2018), що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося.

Тобто, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача до березня 2018 року є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, а не як помилково вважає відповідач березень 2018 року, який вважається базовим місяцем для визначення індексації грошового забезпечення після березня 2018 року.

Як з`ясовано судом, у 2014-2015 роках позивачу нарахування індексації здійснювалось не вірно та призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу невірно було встановлено базовий місяць у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення.

Водночас, колегія суддів враховує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.07.2020, яке набрало законної сили 05.11.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день звільнення 21 серпня 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день звільнення 21 серпня 2018 року. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення без зміни місяця підвищення (базового місяця) в січні 2016 року відмовлено.

З наявного у матеріалах справи розрахунку індексації позивачу видно, що виплачувалася індексація по грудень 2015 року та її розмір за грудень 2015 року склав 20,67 грн. (а.с. 46).

При цьому відповідач не надав суду відомостей щодо базового місяці, який брався для розрахунку при такому нарахуванні позивачу індексації.

Крім того, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що підвищення грошового доходу позивача у січні 2014 року перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січень 2008 року.

У своїх доводах апелянт просить врахувати той факт, що індексація грошового забезпечення була виплачена позивачу під час проходження військової служби по листопад 2015 року, де був встановлений базовий місяць липень 2015 року та згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 по справі №460/1381/19 виплачено з грудня 2015 року по серпень 2018 року, з врахуванням базового місяця січень 2016 року позивачу відмовлено, тому законних підстав щодо нараховування та виплати індексації грошового забезпечення з січня 2014 року по 21 серпня 2018 року з врахуванням базового місяця січень 2008 року у командування військової частини не було.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі доводи спростовуються тим, що на підтвердження зміни грошового забезпечення позивача у березні 2014 року та липні 2015 року відповідачем надано накази Командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2014 №187, яким позивачу встановлено грошову надбавку за період з 14 по 31 березня 2014 року в розмірі 15% до посадового окладу, та №379 від 05.08.2015, яким позивачу встановлено грошову надбавку за липень 2015 року в розмірі 15% до посадового окладу (а.с. 48-55).

Проте, вказані надбавки не носили постійного характеру, та не були основною і змінювалась, а з 01.03.2018 скасовані, тому як вірно звернув увагу суд першої інстанції, такі складові грошового забезпечення не повинні впливати на розмір індексації грошового забезпечення позивача.

Судом встановлено, що позивачу під час проходження військової служби складові грошового забезпечення, з яких нараховується індексація, з січня 2008 року до лютого 2018 року включно не змінювалися і у такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року відповідно до наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 №90 Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачем правомірно визначено базовим березень 2018 року при виплаті індексації грошового забезпечення лише починаючи з березня 2018 року. В решті спірного періоду базовий місяць повинен був залишатись незмінним, а саме - січень 2008 року.

З урахуванням наведеного вище колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги і в тому, що військовою частиною НОМЕР_1 було в повному обсязі виконано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 по справі №460/1381/19, предметом розгляду якого була індексація грошового забезпечення позивача.

Водночас, слід зазначити, що непроведення та невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення у відповідних розмірах є протиправним обмеженням Конституційних прав позивача та порушенням вимог Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо.

Завданням адміністративного суду є контроль за правомірністю дій (рішень) відповідача у розглядуваних правовідносинах, зокрема, щодо виконання відповідачем свого обов`язку по нарахуванню і виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, в тому числі правильності нарахування грошових сум такої індексації.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 28.02.2018 без встановленням базового місяця - січень 2008 року та необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за цей період з встановленням базового місяця - січень 2008 року та врахуванням проведених виплат.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, рішення суду першої інстанції від 02.07.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене позивачем у визначеному законом порядку до апеляційного суду.

Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.1 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в адміністративній справі №460/3058/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин