Справа № 420/11967/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ), третя особа Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі (65009, Одеська обл., місто Одеса, вул. Черняховського, буд. 6; ) про визнання протиправною відмови листом від 28.05.2020р. № 1500-0502-8/30905 щодо неповернення коштів на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 8590,00 грн., зобов`язання вчинити дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі, в якому позивач просить:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладену в листі від 28.05.2020р. № 1500- 0502-8/30905 щодо не повернення ОСОБА_1 коштів на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 8590,00 грн., сплачених під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України в місті Одесі подання про повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 21.10.2014 Київським РВ у місті Одесі ГУДМС України в Одеській області, збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8590,00 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 29.04.2020р. № СВ03336590/1.

Ухвалою від 18.11.2020 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін; визначено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив війскову службу у Державній прикордонній службі та звільнився зі служби у 2020р. Під час проходження служби, з 1994р. позивач перебував на обліку для отримання житла відповідно до Житлового кодексу УРСР та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У 2019 р. сім`я позивача (позивач, дружина та троє неповнолітніх дітей) перебувала на квартирному обліку в Південному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України. Під час проходження військової служби позивач та члени його сім`ї житлом для постійного проживання не забезпечувалися. У грудні 2019р. сім`ї позивача надано грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення, передбачену ст. 12 Закону України Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №728 від 02.09.2015р.

Позивача та його сім`ю 30.01.2020р. знято з квартирного обліку у зв`язку з отриманням грошової компенсації. 19.04.2020р. позивачем та його дружиною, що діяли в інтересах неповнолітніх дітей, укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 68,2 кв.м. При цьому, під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу житла позивачем помилково сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8590,00 грн. (1 % від вартості нерухомого майна).Позивач вважає, що з урахуванням приписів п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», він не повинен був сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуючи, що перебував у черзі на одержання житла та придбавав житло вперше. На думку позивача, відмова відповідача у поверненні безпідставно сплачених коштів (лист від 28.05.2020р. № 1500-0502-8/30905) з посиланням на відсутність офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбавається вперше, є протиправною.

Від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 52897/20 від 11.12.2020 р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що позивачем не було надано жодних доказів наявності обставин, за яких збір на обов`язкове державне пенсійне страхування не сплачується з урахуванням п.9 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи зазначене, на думку відповідача, надати подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8590,00 грн. неможливо. Відповідач звернув увагу, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, а подання про повернення коштів може бути сформоване лише за наявності документального підтвердження компетентного органу, який би володів інформацією щодо прав на нерухоме майно. З 01.01.2013р. функціонує Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, який містить відомості про зареєстровані речові права лише після 01.01.2013р., тому не є повним реєстром щодо речових прав на нерухоме майно. Зазначене, на думку відповідача, унеможливлює надання подання про повернення збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8590,00 грн.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України, звільнився з військової служби в 2020 році та на теперішній час є військовим пенсіонером.

Під час проходження військової служби, ОСОБА_1 з 1994 р. зі складом сім`ї 5 осіб (дружина - ОСОБА_2 , 1976р.н., син- ОСОБА_3 , 2006р.н., дочка - ОСОБА_3 , 2014 р.н., син - ОСОБА_4 , 2017р.н.) перебував у черзі на отримання житла у Південному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України по Одеському гарнізону та житло не отримував.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1036 від 08.10.2012р. «Про затвердження порядку визначення розміру та надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення» та платіжного доручення №1277 від 26.12.2019р. ОСОБА_1 отримав грошову компенсацію та знятий з квартирного обліку спільним рішенням командування та житлової комісії Одеського гарнізону від 31.01.2020р. (протокол № 1) (а.с. 13).

29.04.2020р. між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (продавці) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (представники покупців), що діяли як законні представники від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (покупці) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Шатіловою О.В. (зареєстровано у реєстрі за №291), відповідно до якого придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 68,2 кв.м. за 859000,00 грн.(а.с. 14-15).

Під час оформлення договору купівлі-продажу позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування (1 % від вартості квартири) в розмірі 8590,00 грн., що підтверджується копією квитанції №СВ03336590/1 від 29.04.2020р. (а.с. 19).

20.05.2020р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно сплаченої з операції купівлі-продажу нерухомого майна (договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 68,2 кв.м., укладений 29.04.2020 р. між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (продавці) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (представники покупців), що діяли як законні представники від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (покупці), суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 8590,00 грн. (а.с. 20-21).

28.05.2020р. (вих. № 1500-0502-8/30905) ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено позивача про відсутність підстав для надання подання про повернення суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8590,00 грн., сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна. Обґрунтовуючи відмову, відповідач зазначив, що оскільки органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією щодо права власності громадян на нерухоме майно, таке подання може бути сформоване лише за наявності документального підтвердження компетентного органу, який би володів інформацією щодо прав на нерухоме майно. При цьому зазначено, що з 01.01.2013р. функціонує Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, який містить відомості про зареєстровані речові права лише після 01.01.2013р., тому не є повним реєстром щодо речових прав на нерухоме майно, що, на думку відповідача, унеможливлює надання подання про повернення збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8590,00 грн. (а.с. 22).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у поверненні безпідставно сплаченого збору на обов`язкове пенсійне страхування в сумі 8590,00 грн., звернувся до суду з цим позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР визначено порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 ст. 2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, об`єктом оподаткування є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відповідно до п.10 ст.4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється ставка збору в таких розмірах: для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, вартість нерухомого майна (квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 68,2 кв.м.), придбаного згідно договору купівлі-продажу від 29.04.2020р. становить 859000,00 грн.

Під час оформлення договору купівлі-продажу позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування (1 % від вартості квартири) в розмірі 8590,00 грн.

За змістом п. 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03.11.1998р. (далі - Порядок № 1740), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Тобто, вказаними нормами визначено, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки: 1) громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла; 2) громадяни, які придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 встановлено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, а Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, який містить відомості про зареєстровані речові права лише після 01.01.2013р. є неповним реєстром щодо речових прав на нерухоме майно.

Так, станом на час придбання позивачем нерухомості та станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала житло.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням надати тлумачення терміну "придбавають житло вперше", що міститься у п.9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 р. № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних органів можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що неодноразово висловлювалась у постановах від 20.03.2018р. у справі №819/1249/17, від 30.01.2018р. у справі №819/1498/17, від 31.01.2018р. у справі №819/1667/18, від 13.12.2018р. у справі №813/969/17.

Таким чином, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та можливості у Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може належати до зобов`язань приватної особи, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм - не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами, а тому саме органи Пенсійного фонду України зобов`язані довести, що конкретні особи - придбавають житло не вперше.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень, зокрема, п.п 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», у якому проаналізовано поняття "належне урядування".

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови").

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Москаль проти Польщі").

З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки". Тобто державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії").

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з квитанції №СВ03336590/1 від 29.04.2020р. (а.с. 19) та не заперечується учасниками справи, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 8590,00 грн. з операції купівлі-продажу нерухомого майна сплачено позивачем на рахунок Державного бюджету України через банк отримувача - Казначейство України, отримувач - УК у м.Одесі/Приморський район, який спрямовано до спеціального фонду Державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Поряд з цим, п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013р. (далі - Порядок №787) визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Відповідно до п. 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 21-2 від 27.09.2010р., яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Аналіз вказаного свідчить, що підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів: заяви платника; подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету; платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

Відповідно до пп. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015 р., Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 р. у справі № 813/1126/17, від 14.05.2019р. у справі № 813/1514/17.

Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 43 від 29.01.2013 р., органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем до матеріалів справи додано копії договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2020р., квитанції №СВ03336590/1 від 29.04.2020р., витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 207883883, 207884310, 207884636 від 29.04.2020р. Вказані докази були предметом його дослідження під час розгляду заяви позивача про повернення коштів від 20.05.2020р.

За відсутності доказів щодо придбавання позивачем житла не вперше та, враховуючи той факт, що під час проходження військової служби, ОСОБА_1 з 1994 р. зі складом сім`ї 5 осіб (дружина - ОСОБА_2 , 1976р.н., син- ОСОБА_3 , 2006р.н., дочка - ОСОБА_3 , 2014 р.н., син - ОСОБА_4 , 2017 р.н.) перебував у черзі на отримання житла у Південному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України по Одеському гарнізону та житло не отримував (знятий з обліку у зв`язку з виплатою компенсації для придбання житла), останній має право на повернення суми помилково сплаченого збору.

З урахуванням наведеного та враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку щодо наявності права у позивача на повернення суми збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як помилково сплаченого, за відсутності обов`язку здійснювати такий платіж.

Таким чином, наявні підстави для визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 28.05.2020р. № 1500- 0502-8/30905 щодо не повернення ОСОБА_1 коштів на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 8590,00 грн., сплачених під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України в місті Одесі подання про поверйення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 21.10.2014 Київським РВ у місті Одесі ГУДМС України в Одеській області, збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8590,00 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 29.04.2020р. № СВ03336590/1.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ), третя особа Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі (65009, Одеська обл., місто Одеса, вул. Черняховського, буд. 6; ) про визнання протиправною відмови листом від 28.05.2020р. № 1500-0502-8/30905 щодо неповернення коштів на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 8590,00 грн., зобов`язання вчинити дії,- задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 28.05.2020р. № 1500-0502-8/30905 щодо не повернення ОСОБА_1 коштів на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 8590,00 грн., сплачених під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України в місті Одесі подання про повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 21.10.2014 Київським РВ у місті Одесі ГУДМС України в Одеській області, збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8590,00 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 29.04.2020р. № СВ03336590/1.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.