Справа № 200/226/21-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 січня 2021 р. Справа №200/226/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Чекменьов Г.А., ознайомившись з позовною заявою Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у ВП №63397429,

В С Т А Н О В И В:

Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецькій області звернулось до суду з позовом до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у ВП №63397429.

Відповідно до статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позовна заява вказаним вимогам не відповідає, оскільки до неї не додані документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

Позовні вимоги скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. є майновими.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року складає 2102 грн.

За приписами пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, справляється 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за даною позовною заявою позивачу необхідно сплатити судовий збір в сумі 2102,00 грн. (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Позивачем судовий збір не сплачено, натомість подана до суду заява про звільнення від його сплати.

У вказаній заяві позивач просить не застосовувати норми статті 161 КАС України, оскільки, на його думку, вимога до суб`єкта владних повноважень сплачувати судовий збір обмежує його право на судовий захист, суперечить нормам Конституції України, порушує встановлений Конституцією порядок фінансування судової влади.

Розглянувши зазначену заяву, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України, цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Ані стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України, ані Закон України «Про судовий збір» не визнані неконституційними та є чинними.

Незважаючи на це, у своїй заяві позивач стверджує, що вимоги до нього щодо сплати судового збору у неконституційний спосіб перекладають на нього обов`язки держави Україна та порушують його право на судовий захист.

Тобто, у своїй заяві позивач протиставляє право Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду на судовий захист обов`язкам держави щодо забезпечення такого захисту.

З цього приводу суд зауважує, що будучи у спірних відносинах суб`єктом владних повноважень, позивач виконує, в тому числі, передбачені законом функції держави і не може мати прав чи інтересів, які не співпадають з інтересами держави.

Довільне тлумачення заявника, що покладення на нього обов`язку сплати судового збору порушує порядок фінансування судової влади, є помилковим, оскільки судовий збір сплачується саме до Державного бюджету України, з якого, у свою чергу, фінансуються державні витрати, зокрема, як на фінансування інститутів судової влади, так і на фінансову підтримку Пенсійного фонду України.

Крім того, статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вказана стаття міститься у Розділі II Конституції України «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина». Отже, вказані норми не можуть прямо та безумовно застосовуватися до суб`єктів владних повноважень, наділених саме від імені держави певними функціями.

У статті 1 Закону України «Про судовий збір» міститься визначення, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Позиція Європейського суду з прав людини стосовно сплати судового збору полягає в тому, що судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

У Рішенні ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) ЄСПЛ констатує, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Водночас, у пункті 53 вказаного Рішення ЄСПЛ зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції з прав людини залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства», рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland), рішення від 9 жовтня 1979 року).

Так, зокрема, у статті 8 Закону України «Про судовий збір» закріплена норма, відповідно до якої, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою:

- відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі;

- зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Таким чином, держава визначилась із засобом, який може використовуватись для доступу до суду шляхом подачі позову без оплати його судовим збором.

Разом з цим, підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Також, згідно з частиною 1 статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З аналізу вищезазначених статей можна зробити висновок, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору судом є майновий стан позивача. Обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на особу, яка звертається до суду з цим питанням.

У доданих до позову документах відсутні будь-які докази на підтвердження фінансового становища позивача, яке перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законом порядку та розмірах. За наявності вказаних обставин позивачу необхідно надати докази, що підтверджують неможливість сплати ним судового збору (кошторис чи інші документи на підтвердження відсутності відповідного фінансування та коштів тощо).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

З наведених підстав заявлений позов підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтею 169 КАС України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у ВП №63397429 - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн., який необхідно сплатити за реквізитами, розміщеними на офіційному вебсайті Донецького окружного адміністративного суду, або надати суду належні та допустимі докази, які свідчать про неможливість здійснення оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строк.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухала складена та підписана 11 січня 2021 року, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (вебадреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов