Справа № 724/1748/20
Суддя: Гураль Л. Л.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 724/1748/20
Провадження № 2-а/724/2/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді: Гураль Л.Л.

за участю:

секретаря судового засідання: Рижак П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 790519 від 29 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

19.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 790519 від 29 жовтня 2020 року.

Позовні вимоги мотивував тим, що постановою по справі про адміністративне правопорушення від 29.10.2020 року ДП18 № 790519, що була складена поліцейським взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області лейтенантом поліції Наумчуком В.О., його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Вказує, що вважає дану постанову незаконною через відсутність події складу адміністративного правопорушення, оскільки згідно цієї постанови він 29 жовтня 2020 року о 14:05 год. на автодорозі Київ, Ковель, Ягодин 160 км, керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «Виїзд заборонено» та здійснив подальший рух в дії знаку 3.21, чим порушив п.8.4. (е) ПДР України, скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Зазначає, що дійсно станом на 29.10.2020 року він рухався автомобілем по автодорозі Київ, Ковель, Ягодин та близько 14:05 год. був зупинений працівниками поліції, які попросили його пред`явити посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, не пояснивши, що саме слугувало підставою для перевірки документів. Згодом йому пояснили, що він не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «Виїзд заборонено».

Також вказує, що він висловив свою незгоду з даним фактом та попросив надати докази скоєного, однак інспектор не надав будь-яких доказів, також пояснення у нього не відібрав та з правами не ознайомив.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати протиправною і скасувати постанову ДП18 № 790519 в справі про адміністративне правопорушення вiд 29.10.2020 року винесену інспектора взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції

Наумчуком В.О.,за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Також просить закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення і стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 08.12.2020р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у спрощеному провадженні з повідомленням сторін.

Представник відповідачів 23.12.2020 року до канцелярії суду надали відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки позивач здійснив грубе порушення ПДР, за що згідно чинного законодавства поліцейським було законно прийнято рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «Виїзд заборонено», скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, керуючи транспортним засобом на дорозі, що має дві смуги руху в кожному напрямку здійснив виїзд та продовжив рух по смузі призначеної для зустрічного руху. Щодо понесених витрат на правову допомогу зазначає, що вони є не спів мірними зі складністю справи. На підтвердження заперечень до відзиву доданий диск з відеозаписом правопорушення позивача.

Представник позивача Ватаманюк В.В. в судове засідання не з`явився, але до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак належним чином були повідомлені про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 790519 від 29.10.2020 року, винесеної інспектора взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліціїНаумчуком В.О., ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за те, що він 29 жовтня 2020 року о 14:05 год. на автодорозі Київ, Ковель, Ягодин 160 км, керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «Виїзд заборонено» та здійснив подальший рух в дії знаку 3.21 (а.с.4).

Згідно вимоги дорожнього знаку 3.21 «Виїзд заборонено», забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою:

- запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом;

- запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком;

- організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо;

- запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак повинен застосовуватись разом з табличкою;

- запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

А згідно з п.8.4 (е) ПДР України, уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними в постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серія ДП18 № 790519, стверджуючи, що не порушував вимог п. 8.4 (е) Правил дорожнього руху України.

Будь-яких доказів на спростування даного твердження відповідачем не надано, а судом не встановлено, що мало місце вказане порушення ПДР.

Однак, із оскаржуваної постанови убачається, що у розділі 8 до постанови додається відповідачем ніяких даних не зазначено, що вказує на відсутність жодних доказів, на підставі яких посадовою особою винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення поліцейським не були з`ясовані вказані обставини.

Доказів вини водія ОСОБА_1 в постанові не зазначено, пояснення від свідків не були відібрані.

Заперечуючи проти позову, відповідачем надано суду відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які були дослідженні в судовому засіданні, однак на відео не зафіксовано факту порушення позивачем ПДР, а лише розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Також спірна постанова не містить в собі посилань на технічний засіб, за допомогою якого був здійснений відеозапис, а в розділі 8 постанови зазначеного, що до постанови нічого не додається.

Отже в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення.

З цього приводу суд зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВС КАС від 24.01.2019р. у справі №428/2769/17.

Також враховується, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Так само відповідач мав можливість зібрати інші докази вчинення правопорушення (відібрати пояснення у правопорушника, свідків, скласти рапорти або інші документи).

Усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом.

Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії.

Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, або ж рапорт, пояснення чи заяви. До цього матеріального носія міг бути і доданий диск з відеозаписом.

Також при винесені спірної постанови інспектором не були враховані пояснення позивача, що він не порушував ПДР.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому за вказаних обставин в діях ОСОБА_1 не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки достатніх доказів його вини у вчиненні даного правопорушення посадова особа в постанові про адміністративне правопорушення не зазначила, та не довела вину позивача, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Відповідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.10.2020 року серії ДП18 № 790519 підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо розподілу судових витрат судом враховується таке.

В прохальній частині позову міститься заява представника позивача щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією від 19.11.2020.

Відтак відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 420,40 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано:

- попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які складаються з 3200,00 грн., з яких: 1200,00 грн. вартість складання позовної заяви про скасування постанови ДП18 № 790519 від 29.10.2020, та 1000,00 грн. за одне засідання 2 засідання (2000 грн.) у справі про скасування постанови ДП18 № 790519;

- договір про надання правової допомоги від 18.11.2020, укладений між адвокатом Ватаманюком В.В. та Наговичко В.Д. та ордер від 19.11.2020.

- квитанцію до прибуткового касового ордера №5 від 19.11.2020, згідно якої ОСОБА_1 сплатив адвокату Ватаманюку В.В. 3200,00 грн.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Слід зазначити, що даний спір не є складним, оскільки предметом оскарження є постанова про накладення стягнення у розмірі 425,00грн., не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції та складання позову і інших заяв по суті справи, позивач не обґрунтовує значення справи.

Таким чином, проаналізувавши наданий розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не свідчать про співмірність заявленого розміру витрат на правову допомогу до фактичних обставин справи, а тому розмір витрат на правничу допомогу необхідно зменшити до суми 1200,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5-11, 77, 211, 217, 241-246, 250, 255, 257-263, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , Чернівецька область, Хотинський район, с.Керстенці до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, м.Житомир, вул.Покровська, 96; інспектора взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича, м.Житомир, вул.Покровська, 96 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 790519 від 29 жовтня 2020 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі від 29.10.2020 року серії ДП18 № 790519, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції (вул.Покровська, 96, м.Житомир, код ЄДРПОУ ) на користь позивача ОСОБА_1 (Чернівецька область, Хотинський район, с.Керстенці, РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.), судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 11.01.2021 року.

Суддя: Л. Л. Гураль