Справа № 580/5529/20
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року справа № 580/5529/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) (далі - позивач) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточненої позовної заяви (вх.від17.12.2020 №35210/20) просила:

визнати протиправним і скасувати рішення від 07.10.2020 №93 про відмову у призначенні їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати повторно розглянути заяву від 29.09.2020 про призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 18.04.1988 до 29.03.1996, та призначити пенсію з дати набуття права на вказаний вид пенсії.

В обґрунтування позову зазначено про безпідставність висновку відповідача щодо недостатності страхового стажу в позивача із-за не врахування періоду роботи в Лисянському молокозаводі з 18.04.1988 до 29.03.1996 для призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Ухвалою суду від 09.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами спрощеного письмового провадження відповідно до ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Також встановлено відповідачу строк, тривалістю десять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Вказану ухвалу відповідач отримав 14.12.2020, а позивач - 16.12.2020, що підтверджується даними розписки та рекомендованого повідомлення про поштове вручення.

28.12.2020 через електронний суд та 30.12.2020 наручно відповідач надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування зазначив, що пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Додатково зазначив, що відсутні підстави зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 18.04.1988 до 25.01.1993 у зв`язку з відсутністю у її трудовій книжці засвідченого підпису уповноваженої особи та печатки.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до посвідчення від 07.12.1992 серії НОМЕР_2 позивач є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 році (Категорія 4).

Із листа відповідача від 13.10.2020 №2300-0301-8/51565 суд встановив, що позивач 29.09.2020 зверталася заявою щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки даними паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 підтверджується, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення до відповідача їй виповнилося 54роки.

Вказаним листом відповідач повідомив. При розгляді її заяви про призначення пенсії за віком та доданих до неї документів встановлено, що страховий стаж становить 20 років 9 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 18.04.1988 до 25.01.1993, оскільки в записі трудової книжки після запису про звільнення відсутні печатка та підпис відповідальної особи. Вказаний період роботи зараховано до страхового стажу частково згідно з архівною довідкою про заробітну плату від 07.10.2020 №386 (з 15.01.1989 до 15.02.1989, з 15.04.1989 до 15.06.1990, з 15.08.1990 до 31.08.1990, з 15.11.1990 до 15.12.1990, з 15.03.1991 до 15.12.1991, з 15.02.1992 до 15.12.1992). Із наданих позивачем документів відповідач встановив, що її пенсійний вік зменшується на 5 років від загального віку встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Необхідний страховий стаж становить 22 роки. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком, відповідач прийняв рішення - протокол від 07.10.2020 №93 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюються Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з положеннями ст.26 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - ЗУ №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років до 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абз.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Пунктом 4 ч.2 ст.55 зазначеного Закону особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно з п.5 ч.2 ст.55 зазначеного Закону встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Отже, за наявності станом на 01.01.2020 страхового стажу не менше 22 років позивач має право на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Статтею 44 Закону України №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно з п.2.10 Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, тобто для вірного обчислення страхового стажу особи, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Відповідно до п.4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Отже, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення.

Згідно з п.4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

На підставі ч.1 ст.62 Закону України №1788 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з ч.1 п.17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до п.18 Порядку №637 встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Із наявних у матеріалах адміністративної справи пояснень-свідчень громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд встановив, що вони працювали в одному спірному періоді з позивачем у Лисянському молокозаводі в спірному періоді, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями їх трудових книжок.

З приводу не зарахованого відповідачем стажу суд врахував. Згаданим вище листом від 13.10.2020 №2300-0301-8/51565 підтверджується часткове не врахування відповідачем періоду роботи з 18.04.1988 до 25.01.1993, окрім підтвердженого довідками щодо заробітної плати позивача.

Даними трудової книжки позивача підтверджується, що у періоді з 18.04.1988 до 25.01.1993 позивач: 18.04.1988 (запис №8) - зарахована у Лисянський виробничий цех виробником козеїну ІІІ розряду (наказ №69 від 14.04.1988), 01.07.1988 (записи №№9-10) - Лисянський виробничий цех Звенигородського сироробного комбіната перейменований на Лисянський молокозавод, тож позивач зарахована в Лисянський молокозавод мийником молокоцистерн ІІ розряду (наказ №2 від 01.07.1988); згідно з записом №10 - вказаний молокозавод реорганізований в орендне підприємство відповідно до наказу №2к від 30.01.1992 Черкаського орендного виробничо-комерційного підприємства "Черкасимолоко"25.01.1993 (запис №11) - звільнена переведенням у зв`язку з реорганізацією Лисянського молокозаводу. 26.01.1993 (запис №12) - зарахована шляхом переведення на мийника молокоцистерн ІІрозряду (наказ №2 від 26.01.1993); 29.03.1996 (запис №13) - звільнена з посади за власним бажанням.

Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписом та печаткою роботодавця. Отже, вказані записи трудової книжки у періоді з 18.04.1988 до 29.03.1996 є розбірливими для сприйняття.

Останній запис про роботу від 01.01.2001 щодо звільнення за власним бажанням.

Суд звернув увагу на відсутність печатки та підпису щодо записів №№8-12. Щодо запису №8 наявний штамп Звенигородського сироробного комбінату, щодо записів №№9-10 - штамп Лисянського молокозаводу, запис №13 засвідчений підписом інспектора кадрів та печаткою Лисянського молокозаводу.

Довідкою ПрАТ «Звенигородський сироробний комбінат» від 30.10.2020 №1629 підтверджується, що позивач прийнята в Лисянський виробничий цех Звенигородського сироробного комбінату виготовлювачем казеіну 3 розряду з 18.04.1988 на підставі наказу від 14.04.1988 №69. У зв`язку з відокремленням Лисянського виробничого цеху від Звенигородського сироробного комбінату та перейменуванням в Лисянський молочний завод, відповідно до наказу обласного об`єднання молочних виробників №39 від 22.04.1988 всі документи передані до архіву Лисянського молочного заводу. Назва "Звенигородський сироробний комбінат змінилася на ВАТ "Звенигородський сироробний комбінат" відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 17.12.1993 №3-АТ. Організаційно-правову форму змінено на ПАТ "Звенигородський сироробний комбінат" згідно з наказом №34 від 01.03.2012, а у подальшому на Приватне акціонерне товариство відповідно до протоколу ПЗЗА ПАТ "ЗСК" від 21.12.2017.

Зважаючи, що вказаний вище період роботи позивача стосується просування на роботі в межах одного підприємства, діяльність якого реорганізовувалася та назва якого змінювалася, наявність печатки та підпису уповноваженої особи вкінці записів про припинення трудової діяльності позивача та вказана вище довідка, відсутність доказів підроблення вказаних вище записів, є достатніми для зарахування всього періоду її роботи на вказаному підприємстві.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Підтвердженням страхового стажу можуть бути довідки.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

В постанові Верховного Суду (далі - ВС) від 21.02.2018 у справі №687/975/17, викладена правова позиція, в якій вказано, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

ВС у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд також врахував висновки Верховного Суду (далі - ВС) викладені у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, в якій ВС наголосив, що: «формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист».

Отже, позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах, а вказані вище записи трудової книжки позивача підтверджують наявність у неї достатнього стажу за вказаний період для врахування його при обчисленні і призначенні пенсії за віком. Докази внесення завідомо неправидивих відомостей у трудову книжку за участі позивача не доведена.

Тому суд дійшов висновку, що відмовляючи у призначенні пенсії з зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ відповідач порушив вказані вище норми законодавства, з огляду на що спірне рішення від 07.10.2020 №93 про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ згідно з її заявою є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно з абз. 2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.09.2020 про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ та призначити вказану пенсію з дати набуття права на вказаний вид пенсії - 29.09.2020, як просить позивач у позові. За наявності в особи достатнього страхового стажу та віку відповідач зобов`язаний прийняти рішення - акт владно-розпорядчого характеру про призначення визначеного виду пенсії. Тому відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд урахував.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, при зверненні до адміністративного суду зі вказаною позовною заявою позивач зобов`язаний був сплатити судовий збір у розмірі 840,80грн.

Дотримуючись вказаних вимог суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підтверджені квитанцією від 03.12.2020 №0.0..1 в сумі 908,00грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, зважаючи на результат вирішеного спору, в розмірі 840,80грн. (за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру).

Керуючись ст.ст. 2-20, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07.10.2020 №93 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 29.09.2020 про призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 18.04.1988 до 25.01.1993 та призначити їй пенсію з дати набуття права на вказаний вид пенсії.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою у розмірі 840,80грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 11.01.2021.