Справа № 520/9082/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2021 р. Справа № 520/9082/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., по справі № 520/9082/2020
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України,
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправну бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не прийняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;
- визнати протиправним та скасувати п. 8 протоколу № 57 від 03.04.2020 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким направлено документи ОСОБА_1 на доопрацювання;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби згідно вимог: ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та в Порядку затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, та Наказом Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014;
- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Харківський обласний військовий комісаріат.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано п. 8 протоколу № 57 від 03.04.2020 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким направлено документи ОСОБА_1 на доопрацювання.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що що суб`єкт владних повноважень - Міністерство оборони України із рішенням суду першої інстанції не погоджується та вважає, що воно прийняте з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення по суті. Зазначає, що позивач не надав жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Вважає, що позивачем було надано неповний пакет документів, чим було порушено вимоги п.1 і Порядку №975, у зв`язку з чим неможливо вирішити питання про право позивача (загалом) на отримання одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Зазначає, що за відсутності вказаних документів, неможливо визначити право позивача на отримання одноразової грошової допомоги. Вважає, що твердження позивача щодо підтвердження обставин поранення свідчать витяг із протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, а також висновок судово-медичного експерта, згідно яких поранення, контузія та захворювання позивача пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. є безпідставним та необґрунтованим. Зазначає, що про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими. не застосовано норми матеріального права, які необхідно було застосовувати, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову. Вказує, що документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування. У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, Міноборони вважає, що надані позивачем разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копії документів не містять інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Посилається, що вищевказана правова позиція Міноборони повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду викладеною у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, адміністративне провадження № К/9901/58778/18 (№ в ЄДРСР 81047127).
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано пункт 51 протоколу № 73 від 13.07.2018 рішення Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Зобов`язано МОУ в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку статті 16 Закону № 2011-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 і ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 30.01.2020 постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі № 520/203/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - скасовано та залишено в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019.
Судами під час судового розгляду справи встановлено наступні обставини.
Позивач з 18.04.1978 по 13.05.1980 проходив дійсну строкову військову службу у лавах Збройних сил СРСР, брав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан, у 1980 році одержав поранення (множинне вогнепальне осколкове голови та лівої ноги, контузію головного мозку).
27.12.2013 позивачу була підтверджена ІІІ група інвалідності (довідка МСЕК серії 10ААБ № 201262 від 27.12.2013), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
01.01.2016 позивачу була підтверджена ІІ група інвалідності (довідка МСЕК серії 12ААА № 118186 від 28.12.2015), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Позивачу відповідачем було направлено рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, оформлене п. 8 протоколу №57 від 03.04.2020, відповідно до якого комісія дійшла висновку про направлення документів позивача на доопрацювання, мотивуючи тим, що оскільки захворювання позивача є наслідком отриманого поранення (травми), обставини якого документально не підтверджено, рекомендовано позивачу звернутися до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності у відсотках по захворюванню та по пораненню окремо.
Позивач вважає протиправним таке рішення відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача, оформлене п.8 протоколом №57 від 03.04.2020, є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі по тексту - Закон України № 2232-XII).
Відповідно до статті 41 Закону України № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року, який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з ч.6 ст. 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися в 2006 році, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Пунктом 3 Порядку №975 (в редакції станом на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено 26.05.1988 р. зі строкової військової служби, та з 16.03.2015 р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААА №106021) (а.с. 11).
Пунктом 4 ч.2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції станом на час встановлення позивачу інвалідності) визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Так, як вбачається з матеріалів справи, що позивача 13.05.1980 звільнено з строкової військової служби та 27.12.2013 позивачу була підтверджена ІІІ група інвалідності (довідка МСЕК серії 10ААБ №201262 від 27.12.2013), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
01.01.2016 позивачу була підтверджена ІІ група інвалідності (довідка МСЕК серії 12ААА № 118186 від 28.12.2015), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Згідно п.11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Тобто, з урахуванням наведеного вище, вбачається, що Кабінету Міністрів України делеговано повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16-2 Закону № 2011-XII.
Колегія суддів зауважує, що подання зазначених у п.11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Згідно з п.13 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Отже, аналіз наведеної вище норми вказує на те, що розпоряднику бюджетних коштів, а в даному випадку таким є відповідач (Міністерство оборони України) надано право прийняти, зокрема рішення про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) з обґрунтуванням мотивів повернення документів на доопрацювання.
Колегія суддів зауважує, що зі змісту оскаржуваного п.8 протоколу №57 від 03.04.2020 вбачається, що підставою для повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання було необхідність звернення позивача до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності у відсотках по захворюванню та по пораненню окремо.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ч.2 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ відсоток втрати працездатності має значення у випадку, коли особі не було встановлено інвалідності.
Тобто, з урахуванням викладеного вище, необхідність встановлення відсотку втрати працездатності для прийняття рішення Міністерством оборони України про призначення та виплати одноразової грошової допомоги може мати значення виключно у разі, якщо особі не було встановлено інвалідність.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки МСЕК серії 12ААА №118186 від 28.12.2015, позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 01.01.2016, а тому останній не є особою відносно якої приписи Закону №2011-ХІІ та Порядку № 975 застосовуються в залежності від ступеню втрати працездатності.
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення відповідача не містить інших обґрунтувань та підстав для повернення документів позивача на доопрацювання.
Приймаючи рішення по даній справі, суд апеляційної інстанції зауважує, що фактично наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо документів, які є необхідними для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги; щодо обов`язку доведення причин та обставин поранення; щодо причин встановлення інвалідності позивачу та направлення документів щодо призначення одноразової грошової допомоги на доопрацювання та неналежного з`ясування всіх обставин у справі, є такими, що не впливають на вирішення даної справи по суті, оскільки відповідачем не було належним чином надано юридичної оцінки поданих позивачем документів та в порушення приписів норм Закону №2011-ХІІ було протиправно повернуто документи позивача на доопрацювання. Підстави направлення документів на доопрацювання не відповідають змісту звернення позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення йому інвалідності та відповідно не відповідають приписам Закону №2011-ХІІ.
Стосовно посилання скаржника на врахування під час розгляду даної адміністративної справи, врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, адміністративне провадження № К/9901/58778/18, то колегія суддів зауважує, що посилання на вказане рішення суду касаційної інстанції не впливає на вирішення даної справи з урахуванням викладених вище висновків суду.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про визнання протиправним та скасування п.8 протоколу №57 від 03.04.2020 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум.
Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі органів державної влади, завжди мають межі, встановлені законом.
Вищевказаний висновок щодо застосування норм матеріального права узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 18.06.2020 по справі №826/9404/16.
Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
З урахуванням того, що п.8 протоколу №57 від 03.04.2020 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а також те, що суд не вправі перебирати повноваження суб`єкта владних повноважень (Міністерства оборони України) щодо призначення одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей.
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення по суті є такими, що ґрунтуються на особистих припущеннях скаржника, які не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Враховуючи приписи ст.139 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог скаржника про вирішення питання про розподіл судових витрат понесених Міністерством оборони України, за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 по справі № 520/9082/2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк