Справа № 460/7014/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2021 року м. Рівне №460/7014/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: Бабич Валентин Андрійович, представник ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Охман Наталія Петрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доПоліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки
про визнання незаконною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області) про визнання незаконною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 11.02.2020 № 180247.

На обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві вказує на те, що під час перевірки транспортного засобу, що є власністю позивача, було виявлено порушення, а саме надання послуг перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зазначає, що у вказаний період здійснював перевезення власного вантажу на який були усі документи передбачені статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Послуг щодо перевезення вантажу іншим особам не надавав. Таким чином, відповідачем, в ході розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт суб`єктом справляння адміністративно-господарського штрафу відповідачем не вірно визначено його, як автомобільного перевізника, що надає послуги перевезення. Крім того, позивач зазначає, що у ході перевірки інспекторами жодних актів складено не було та йому на підпис не подавалось. Оскільки, позивач не був суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність у сфері автомобільного транспорту та акт перевірки по вказаному порушенню йому для підпису не надавався, то постанова про накладення на позивача штрафу є протиправною та необґрунтованою. З огляду на це, просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 28.12.2020 продовжено Державній службі України з безпеки на транспорті (в особі Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області) пропущений з поважних причин процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем було подано відзивів на позовну заяву. Відзив обґрунтовано тим, що під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу виявлено порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, про що було складено акт проведення перевірки. Вважає, що, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, діяло на підставі, в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством. Відповідач також вказує, що водій під час перевірки не надав усіх документів передбачених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а відтак просить у задоволенні позову відмовити.

Протокольною ухвалою суду від 28.12.2020 судом було допущено заміну первісного відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області), її правонаступником Поліським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

Протокольною ухвалою суду від 28.12.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву до 11.01.2021.

У судовому засіданні позивач та представник позивача, підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 11.01.2021.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суду слід зазначити наступне.

Так, між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 01.01.2019 укладено договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються робити необхідні дії за спільною згодою для досягнення поставленої мети протягом двох років.

У межах зазначеної спільної діяльності ФОП ОСОБА_3 , за згодою ФОП ОСОБА_2 , було придбано у Державного підприємства «Рівнеторф» напівбрикети торф`яні. Вказана обставина підтверджена видатковими накладними № 2247 від 01.10.2019, № 1959 від 23.08.2019 та № 2354 від 15.10.20219.

Здійснивши розфасовку придбаних напівбрикетів фізичною особою-підприємцем ФОП ОСОБА_3 , за згодою ФОП ОСОБА_2 , було укладено усний договір купівлі-продажу брикету із Кулизькою сільською радою Літинського району Вінницької області, на виконання якого було виписано видаткову накладну № 27 від 23.12.2019.

За умовами вказаного Договору ФОП ОСОБА_3 , за згодою ФОП ОСОБА_2 , мав поставити брикет до села Українка Літинського району Вінницької області.

Для здійснення вказаної поставки ФОП ОСОБА_2 було використано власний автомобіль та виписано подорожній лист.

Вказані обставини було встановлено судом на підставі показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

26.12.2019 працівниками Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області відповідно до направлення на перевірку № 002047 від 23.12.2020 на 286 км + 274 автомобільної дороги М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський було проведено рейдову перевірку транспортного засобу RENAULT MAGNUM, державний номерний знак НОМЕР_1 , із причепом SCHWARZMULLER, державний номерний знак НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 176124 від 26.12.2019.

В Акті перевірки зазначається, що водії здійснювали перевезення вантажу при цьому виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - відсутність оформлених документів передбачених законодавством, а саме в накладній не зазначено відомості про перевізника, замовника, відправника та одержувача, пункт навантаження та розвантаження вантажу. Відповідальність за дане порушення передбачена абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, а саме товарно-транспортна накладна на вантаж. Водії з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.

За результатами перевірки та на основі Акту № 176124 від 26.12.2019 начальником Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу від 11.02.2020 № 180247.

Не погодившись з правомірністю вказаної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.

Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення № 103).

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Судом встановлено, що власником та водієм автомобіля марки RENAULT MAGNUM, державний номерний знак НОМЕР_1 , із причепом SCHWARZMULLER, державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до Свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 є ОСОБА_2 .

Також, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 здійснював за власний кошт, в межах договору про спільну діяльність, перевезення торф`яних брикетів, тобто був автомобільним перевізником.

У ході рейдової перевірки ОСОБА_2 було надано:

- посвідчення водія КІА № НОМЕР_5 відповідної категорії;

- Свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 ;

- видаткову накладну № 27 від 23.12.2019.

Так, спірним, у даному випадку, є відсутність у поданих позивачем документах, товарно-транспортної накладної оформленої відповідно до п. 11.1 наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Разом з тим, як зазначалося судом, відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій повинен мати товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Тобто, з системного аналізу вказаної норми права судом встановлено, що товарно-транспортна накладна не є єдиним документом, який підтверджує право власності на вантаж. Право власності на вантаж може підтверджуватися і іншими визначеними законодавством документами.

Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезень вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 25.02.2009 для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідними є документи:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший

засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, подана позивачем видаткова накладна № 27 від 23.12.2020 розцінюється судом, як інший визначений законодавством документ на вантаж, а вимоги відповідача щодо наявності виключно товарно-транспортної накладної на вантаж вважаються безпідставними та відхиляються.

Разом з тим, у ході судового засідання, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 показали, що Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 176124 від 26.12.2019 у їх присутності не складався та для підпису позивачу не надавався, а тому ОСОБА_2 не міг відмовитися від його підписання.

Так, згідно пункту 21 Порядку № 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

З системного аналізу вказаних норм права, судом встановлено, що запис про відмову від підписання акту перевірки суб`єктом господарювання або водієм може бути внесений посадовою особою виключно у разі вказаного їх волевиявлення.

Разом з тим, з показань свідків судом встановлено відсутність такого волевиявлення позивача, а тому суд дійшов висновку щодо порушення посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області п. 22 Порядку № 1567 та безпідставного зазначення запису щодо відмови ОСОБА_2 від підписання акту перевірки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що акт перевірки, який складено з порушенням Порядку № 1567, не може бути належною підставою у розгляді справи щодо притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності.

Відповідно до пунктів 25, 26 та 27 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

З системного аналізу вказаних норм права судом встановлено, що справа про порушення розглядається без участі порушника лише у разі належного повідомлення суб`єкта господарювання про час і місце її розгляду. Належними доказами повідомлення є розписка порушника або рекомендований лист із повідомленням. У разі відсутності вказаних доказів, справа про порушення може бути розглянута виключно у присутності суб`єкта господарювання.

Разом з тим, до матеріалів справи відповідачем не долучено жодного доказу повідомлення суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи, хоча розгляд її було проведено без участі позивача.

Вказані обставини привели до порушення права позивача на захист та не встановлення відповідачем належних обставин справи, що стало наслідком прийняття необґрунтованого рішення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

При вирішенні даної судової справи судом розглянуто та враховано всі основні аргументи сторін, які дають можливість правильно встановити обставини справи та надати їм належну юридичну оцінку.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 180247 від 11.02.2020, не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. Відповідно до цього позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, судові витрати на суму 840,80 грн., сплачені згідно із квитанції № 0.0..1 від 22.10.2020.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (33013, вул. Небесної Сотні, 34, м. Рівне, ) про визнання незаконною та скасування постанови, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 180247 від 11.02.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (33013, вул. Небесної Сотні, 34, м. Рівне, ) судові витрати на суму 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 січня 2021 року.

Суддя Д.П. Зозуля