Справа № 621/2794/20
Суддя: Вельможна І. В.
Дата ухвалення: 2021-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 621/2794/20
Пр. № 2-а/621/3/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06 січня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Акулової А.М.,

розглянувши за відсутності сторін в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Тригуба Олега Віталійовича про оскарження постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

13.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Тригуба О.В. про оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 28.10.2020 вказаний позов було залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір та не вказано повне ім`я та по-батькові відповідача.

12.11.2020 ОСОБА_1 усунув визначені ухвалою від 28.10.2020 недоліки, надавши квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 17.11.2020 провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.

У своєму позові ОСОБА_1 просив визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3216597 від 30.09.2020, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3216597 від 30.09.2020, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.; закрити справу про адміністративне правопорушення; судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 30.09.2020 близько 16:00 год., керуючи автомобілем КІА SPORTAGE, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по вул. Кіквідзе на мосту був зупинений працівником поліції, який повідомив, що позивач порушив правила дорожнього руху, а саме начебто ОСОБА_1 здійснив розворот на пішохідному переході. На запитання ОСОБА_1 чим це можна доказати останній отримав відповідь, що відповідач так вважає і жодних доказів не надав. Після цього позивач спробував надати пояснення, в яких звернув увагу на такі факти: розворот він здійснив на перехресті вул. Кіквідзе та вул. Військовий проїзд на світлофорі, що не заборонено Правилами дорожнього руху України (далі - ПДР), окрім нього розворот здійснювали ще декілька автомобілів; поліцейський зупинив ОСОБА_1 на мосту і відстань до місця розвороту складала 350-450 метрів, при тому, що рух на вулиці в даному місці дуже пожвавлений і на вулиці йшов дощ. Отже, при таких умовах, на думку позивача, не можливо поліцейському побачити і встановити місце розвороту позивача. Окрім того, поліцейським не надано жодного доказу, що позивачем порушено вимоги дорожньої розмітки, знаки, які б забороняли розворот в цьому місці.

Після цього поліцейський попросив пред`явити документи, що ОСОБА_1 й зробив. Відповідач сів в свою машину і почав щось писати. Позивач вийшов із своєї машини і підійшов до поліцейської машини, більше з ним ніхто не розмовляв. ОСОБА_1 сів в свою машину і почав чекати. Потім, до ОСОБА_1 підійшов поліцейський і сказав, що склав на нього постанову за непред`явлення документів, тобто за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено штраф в розмірі 425 грн.

Позивач просив надати йому постанову для ознайомлення, однак поліцейський відповів, що позивач може з нею ознайомитись в його руках (він стояв біля машини і тримав постанову в руках). ОСОБА_1 відповів, що це не відповідає дійсності, оскільки він був зупинений за неправильний розворот, а постанову винесли за непред`явлення документів і документи ним були пред`явлені.

В подальшому поліцейський сів в свою машину і поїхав.

Постанову ОСОБА_1 не було надано для ознайомлення та не вручено.

ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, а відомості, викладені в ній такими, що не відповідають дійсності, на підтвердження вини позивача не надано жодного доказу. Крім того, під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення відповідачем не роз`яснені права, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також на підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Мучака І.В., надав носій - CD-диск, на якому міститься запис події зупинення позивача поліцейськими 30.09.2020.

Представник відповідача Бенда Є.В. у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечував та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву Бенда Є.В. вказав, що викладені ОСОБА_1 обставини не відповідають дійсності. Так, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3216597 від 30.09.2020, 30.09.2020 о 15 год. 12 хв. у м. Києві, вул. Михайла Бойчука, 44, ОСОБА_1 керував транспортним засобом КІА SPORTAGE, державний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги дорожнього знаку «4.1» та не надав для перевірки реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив пункт 2.1 та 33 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Бенда Є.В. посилався на вимоги Конституції України, Правил дорожнього руху України, Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», Кодексу України про адміністративні правопорушення, в яких зазначено, що водій повинен неухильно дотримуватися правил дорожнього руху, зокрема, надати для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України. У разі недотримання водієм вказаних правил, останній може бути притягнутий до відповідальності. Так, 30.09.2020 відповідач, здійснюючи патрулювання у м. Києві, особисто став свідком вчинення позивачем вищезазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, відповідач, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Після цього, позивача було ознайомлено з винесеною постановою та повідомлено йому порядок її оскарження та виконання, а також наслідки невиконання.

Щодо доводів ОСОБА_1 про порушення вимог ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення Бенда Є.В. зазначив, що оскільки санкція статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, то, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував своє право на оскарження постанови, а відтак подальший захист його прав і свобод може бути забезпечено в суді при розгляді вказаної справи. Крім того, оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положень ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, інспектором Тригуб О.В. було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення при розгляді справи. Також Бенда Є.В. зазначав, що з відеоматеріалів, зафіксованих нагрудною камерою АА 00429, вбачається, що під час складання постанови відповідач не порушував права позивача та не здійснював перешкоди для реалізації його прав, що передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, Бенда Є.В. стверджував, що оскаржувана постанова винесена в межах повноважень відповідача, в порядку та у спосіб, визначений Кодексом України про адміністративні правопорушення, із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням всіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

04.01.2021 ОСОБА_1 надав до канцелярії суду відповідь на відзив, в якому вказав, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача жодним чином не спростував факти, викладені в позові та не надав належних, достатніх та допустимих доказів факту, що позивачем порушено дорожню розмітку, знаки, які б забороняли розворот в цьому місці, не надав відео-доказів, на яких видно, що ОСОБА_1 здійснює розворот в забороненому місці, не залучив свідків, щоб вони могли підтвердити факт, викладений в постанові від 30.09.2020 та вчинення позивачем адміністративного правопорушення за непред`явлення документів. Посилання відповідача на п. 2.4 ПДР України, згідно якого на вимогу працівника поліції водій повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України. Аналогічне положення закріплено в ст. 16 Закону України « Про дорожній рух» - мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Із відеоматеріалів, наданих ОСОБА_1 до суду, при їх перегляді, можна впевнитися в тому, що позивач мав при собі та на вимогу поліцейського пред`являв для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Із вказаного відео також вбачається, що при розгляді справи відповідач закрився в машині і розглядав справу без участі позивача та не з`ясовуючи всіх обставин та без пояснень ОСОБА_1 . Крім того, позивачу не було вручено постанову на місці її складання. Твердження, що здійснюючи патрулювання відповідач особисто став свідком вчинення правопорушення п. 2.1 Правил дорожнього руху України щодо непред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб не відповідають дійсним обставинам справи та повністю спростовуються відеоматеріалами наданими позивачем до суду. При цьому, відповідач вказував, що він є свідком, однак, вказане суперечить висновку, викладеному в постанові Верховного Суду колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020 № 161/5372/17, а саме пояснення особи, відповідача, який є працівником поліції, як свідка, не можуть бути доказами вчинення адміністративного правопорушення. На підставі викладеного ОСОБА_1 вважав, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, тому оскаржувана постанова є незаконною.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач Тригуб О.В. у судове засідання не з`явився, представник УПП у м. Києві Бенда Є.В. просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки немає передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, справу розглянуто за відсутності сторін.

Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Згідно частин 1-4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати наступні обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 2, 3 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3216597 від 30.09.2020, 30.09.2020 о 15 год. 12 хв. у м. Києві, вул. Михайла Бойчука, 44, ОСОБА_1 керував транспортним засобом КІА SPORTAGE, державний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги дорожнього знаку «4.1» та не надав для перевірки реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив пункт 2.1 та 33 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 13).

На підтвердження вини ОСОБА_1 представник відповідача посилається лише на вказану постанову та відеоматеріали, зафіксовані нагрудною камерою АА 00429. При цьому, жодних відеоматеріалів до суду не надано.

Крім того, Бенда Є.В. зазначає, що поліцейський є свідком вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Із вказаними твердження, суд не погоджується з огляду на наступне.

Так, у постанові від 29.04.2020 № 161/5372/17 Касаційний адміністративний суд Верховного Суду вказав на те, що відповідно до ч. 1 ст. 65 КАС України як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. При цьому, колегія суддів вказує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Крім того, у постанові від 05.08.2019 № 712/12830/16-а Касаційний адміністративний суд Верховного Суду зазначив, що правомірність оскаржуваної постанови повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідач повинен надати належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. При цьому, не припустимим є брати до уваги показання свідка, який є співробітником патрульної поліції, оскільки вони, враховуючи відсутність будь-яких інших доказів порушення позивачем ПДР України, не можуть бути беззаперечним свідченням вчинення особою адміністративного правопорушення та, враховуючи службове положення відповідача, ставить під сумнів його незацікавленість.

Отже, помилковим є висновок стосовно того, що підтвердженням порушення ОСОБА_1 ПДР України є постанова, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Твердження представника відповідача Бенда Є.В. про те, що ОСОБА_1 не потребує правової допомоги на місці зупинки, оскільки до нього не застосовано адміністративний арешт та окрім цього позивач має можливість реалізувати своє право на оскарження винесеної постанови не приймається судом до уваги.

Так, статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 2 ст. 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

У постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а викладено висновок про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право скористатись правовою допомогою. При цьому, інспектор повинен вжити відповідні дії щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Не забезпечення відповідного права є порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Враховуючи те, що в матеріалах відсутні об`єктивні та беззаперечні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 з відповідача належить судові витрати на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 126, 252, 256, 268, 271, 276, 279, 280, 286, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 7, 9, 77, 205, 229, 242-246, 255, 268, 269, 271, 286, 293, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3216597 від 30.09.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. незаконною.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3216597 від 30.09.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у м. Києві, код ЄДРПОУ 4010864, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. (квитанція № 7 від 07 листопада 2020 року).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з одночасним надсиланням апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.01.2021.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Інспектор 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Тригуб Олег Віталійович, код ЄДРПОУ Управління патрульної поліції у м. Києві - 4010864, юридична адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. № 9.

Головуючий: