Справа № 520/18810/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 січня 2021 року Справа №520/18810/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Ніколаєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жука С.В.,

позивач - не з`явився,

представника відповідача - Дуденко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) 23.12.2020 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) (далі по тексту - відповідач), в якому просить скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) про стягнення виконавчого збору у розмірі 532,22 грн. від 08.12.2020 у виконавчому проваджені №63847080.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, відтак на переконання позивача, відсутні правові підстави для стягнення з неї виконавчого збору, а тому оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору, на її думку, є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження з викликом сторін в адміністративній справі №520/18810/2020 з урахуванням статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - до 05.02.2021. Водночас, відповідача зобов`язано надати до суду засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №63847080.

Відповідачем через канцелярію суду 11.01.2021 надано відзив на позовну заяву, до якого додано належним чином засвідчені копії виконавчого провадження №63847080.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Вказує, що оскільки рішення суду не було виконано до відкриття виконавчого провадження, дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними.

У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Водночас, через канцелярію суду 11.01.2021 подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволені позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

Розглянувши документи надані сторонами, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що представник Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (стягувач) за виконавчим листом №638/8253/20, 12.11.2020 звернулася до відповідача з заявою про прийняття виконавчого листа №638/8253/20, виданого 21.10.2020 Дзержинським районним судом міста Харкова щодо стягнення з позивача на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території у розмірі 5232,20 грн.

На підставі вказаної заяви, 08.12.2020 відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №63847080 з примусового виконання виконавчого листа №638/8253/20 Дзержинським районним судом міста Харкова, виданого 21.10.2020.

Водночас, 08.12.2020 відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 523,22 грн.

Супровідний лист щодо відправлення засобами поштового зв`язку постанови про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору сформовані відповідачем та отримані позивачем 14.12.2020, що не заперечується сторонами у справі.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою про стягнення виконавчого збору позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоь Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу (стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому, частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, за нормами частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», є виключення про стягнення виконавчого збору, а саме, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач у позовній заяві стверджує, що державним виконавцем не здійснено жодних дій щодо примусового виконання рішення суду, відтак відсутні правові підстави для стягнення з останньої виконавчого збору.

Разом з тим, аналізуючи положення статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання та є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Крім того, стягнення виконавчого збору є не правом, а - обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19.

Посилання позивача на те, що відповідач не вжив заходів для примусового виконання рішення, що є обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», судом не можуть бути визнані обгрунтованими, оскільки із наведених положень діючого законодавства вбачається що, стягнення з боржника виконавчого збору пов`язане з початком примусового виконання за виконавчим документом і не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження та є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду у справі 815/1632/16 від 14.11.2018 не є аргументованими, оскільки дослідженні у вказаній справі обставини не відповідають обставинам даної справи та правовідносини регулювалися нормами законодавства у іншій редакції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №63847080, відтак позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) (майдан Свободи, будинок 5, місто Харків, 61022, ) про скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 12.01.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва