Справа № 200/8267/20-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2020 р. Справа№200/8267/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А.,

за участі секретаря судового засідання Артемчук Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Професійна спілка Юстиція Донеччини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу від 04.08.2020 № 88/1, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Професійна спілка Юстиція Донеччини про визнання протиправним та скасування наказу від 04.08.2020 № 88/1, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що наказом від 27 липня 2020 року № 83/1 його звільнено із займаної посади з 28 липня 2020 року. Позивач вважає спірний наказ незаконним, виданим в порушення вимог законодавства про державну службу та трудового законодавства, з огляду на наступне.

Позивач вказує, що відбулась реорганізація органу, в якому він працював, шляхом злиття з Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області та Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області та утворенням на базі трьох Східного міжрегіонального управління юстиції.

При цьому позивачу було запропоновано лише 6 посад для наступного працевлаштування. Однак Головне територіальне управління юстиції в Донецькій області на день звільнення позивача мало близько 400 вакантних посад. Крім того, ОСОБА_2 наголошує, що вказана пропозиція надана невчасно, така пропозиція є неправомірною з огляду те, що запропоновані посади в іншій категорії та в іншій групі оплати праці вважаються істотними змінами умов проходження державної служби, про що він в установленому Законом порядку попереджений не був.

Позивач звертає увагу, що в основній своїй чисельності працівники апарату головного управління, в якому він проходив державну службу, були переведені до правонаступника, а ОСОБА_2 всі наявні у правонаступника посади не були запропоновані. Отже, позивач констатує факт дискримінаційного до нього ставлення з боку відповідача.

Також позивач посилається на порушення статті 43 Кодексу законів про працю України, оскільки він є членом профспілкової організації «Юстиція Донеччини», але звільнення проведено без попередньої згоди цього органу за місяць до того, як прийнято рішення про звільнення.

Поряд з цим, прийняття відповідачем рішення про звільнення позивача у період карантину тільки підкреслює зухвале його ставлення до нормативно-правових актів держави, якими захищені права та законні інтереси працівників.

З огляду на наведене, позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 04 серпня 2020 року № 88/1 «Про внесення змін до наказу від 27.07.2020 № 83/1 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити його на посаді заступника начальника управління з питань нотаріату - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Донецькій області;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 05 серпня 2020 року по день фактичного поновлення на роботі.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Професійної спілки Юстиція Донеччини надано пояснення, відповідно до якого останній підтримав заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги. Крім того, представник третьої особи наголосив, що на адресу профспілки не надходив лист- повідомлення про наступне звільнення ОСОБА_2 .

Відповідачем надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування незгоди представник Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зазначає, що листом № 08.1-21/22 ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не раніше 30 календарних днів з дня попередження. З попередженням про наступне звільнення позивач ознайомлений 22 травня 2020 року, про що проставлений його особистий підпис.

Враховуючи неможливість працевлаштувати ОСОБА_1 у Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області через знаходження у стані припинення, головою ліквідаційної комісії на адресу начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 28 травня 2020 року був направлений лист № 01-21/150 щодо можливості надання пропозицій для працевлаштування ОСОБА_1 у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків).

Крім того, 29 травня 2020 року листом відповідача № 01-17/155 голові професійної спілки «Юстиція Донеччини» (членом якої є ОСОБА_1 ) ОСОБА_3 було повідомлено про те, що ОСОБА_1 попереджений про наступне звільнення, а також про звернення голови ліквідаційної комісії до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо можливості надання ОСОБА_1 пропозицій для працевлаштування.

15 червня 2020 року листом № 16031/36050/3/20Д/10.1 начальник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надала перелік вакансій, які можуть бути запропоновані ОСОБА_1 для працевлаштування у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків). Запропоновані вакансії були доведені ліквідаційною комісією ОСОБА_1 листом від 15.06.2020.

Відповідач наголошує, що стаття 87 Закону України «Про державну службу» передбачає можливість, а не обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю для працевлаштування будь-яку вакантну посаду державної служби. А положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення, взагалі не застосовується.

Оскільки від ОСОБА_1 не надходило повідомлень про згоду на працевлаштування, відповідачем і було прийнято спірний наказ.

З огляду на наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надано пояснення, відповідно до яких останній повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з тих самих підстав, які зазначені у відзиві відповідача.

Ухвалою від 14.09.2020 Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Професійна спілка Юстиція Донеччини про визнання протиправним та скасування наказу від 04.08.2020 № 88/1, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відкрив провадження по справі № 200/8267/20-а. Розгляд адміністративної справи № 200/8267/20-а визначив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання по справі на 14.10.2020 року об 11 год. 00 хв.

28.09.2020 судом розгляд справи було перенесено з 14 жовтня 2020 року на 13 жовтня 2020 року об 11:00 год.

13.10.2020 суд виніс ухвалу, якою залучив Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Витребував у Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) докази, які стосуються кількості вакантних посад у відповідному органі, а також пояснення щодо того, чому саме відповідні посади (6 посад) були запропоновані ОСОБА_1 . Витребував у Головного територіального управління юстиції у Донецькій області копію відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на лист відповідача від 28.05.2020 року № 01-21/150, а також докази надсилання повідомлення про звільнення ОСОБА_1 на адресу Професійної спілки Юстиція Донеччини. Відклав підготовче засідання по справі до 11-00 год. 18.11.2020. Продовжив строк підготовчого провадження по адміністративній справі, - на тридцять днів з ініціативи суду.

Ухвалою від 18.11.2020 Донецький окружний адміністративний суд клопотання позивача про відкладення розгляду справи, - задовольнив. Відклав підготовче засідання по адміністративній справі до 13-30 год. 02.12.2020. Повторно витребував у Головного територіального управління юстиції у Донецькій області копію відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на лист відповідача від 28.05.2020 року № 01-21/150, а також докази надсилання повідомлення про звільнення ОСОБА_1 на адресу Професійної спілки Юстиція Донеччини.

02.12.2020 судом ухвалою закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.12.2020 о 15-05 год.

23.12.2020 суд ухвалою за клопотанням позивача визнав обов`язковою участь у судовому засіданні представника Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Оголосив перерву до 12-00 год. 30.12.2020.

На судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники третіх осіб та відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явились.

Враховуючи наведене та на підставі ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (п. 1 постанови); утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (п. 2 постанови).

До Переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються, який є додатком № 1 до цієї постанови, включено Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області.

До Переліку міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються, який є додатком № 2 до цієї постанови включено Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Пунктом 3 вказаної постанови установлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Пунктом 3 вказаної постанови також визначено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції (а.с.75-79).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 наказом Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), зокрема Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 2), зокрема Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Вказаним наказом також затверджено список голів ліквідаційних комісій з ліквідації головних територіальних управлінь юстиції (п. 4 Наказу).

Головам ліквідаційних комісій головних територіальних управлінь юстиції наказано, зокрема: забезпечити письмове персональне попередження працівників не пізніше ніж за два місяці до їх звільнення, про що повідомити Департамент персоналу Міністерства юстиції України до 01 листопада 2019 року; надати первинним профспілковим організаціям інформацію про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства юстиції (п.п. 7 та 8 п. 5 Наказу) (а.с.80-88).

21 жовтня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про перебування Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в стані припинення (а.с.89-94).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2019 року № 4363/5 визначено припинити з 28 грудня 2019 року здійснення Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області повноважень та виконання покладених на них функцій (а.с.95).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26 грудня 2019 року № 3940/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з займаної посади з 28 грудня 2019 року згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з припиненням державної служби.

Однак, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року по справі № 200/1045/20-а визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції в Донецькій області № 3940/1 від 26.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління нотаріату начальника відділу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 29 грудня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 228 446, 71 грн з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів (а. с. 203-208).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року суд задовольнив частково апеляційні скарги Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі № 200/1045/20-а. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі № 200/1045/20-а змінив. У абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі № 200/1045/20-а цифри та слова «228 446, 71 грн.» замінив цифрами та словами «202 968, 20 грн» (а.с.209-214).

13 травня 2020 року у відповідь на запит представника Професійної спілки Юстиція Донеччини головою ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області направлено лист, відповідно до якого зазначено, що інформація щодо способу результатів оцінювання професійної підготовки та професійної компетентності державних службовців Головного управління при їх звільненні за переведенням до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 2019-2020 роках Головним управлінням не створювалась (а. с. 38).

19 травня 2020 року листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 08.1-21/22 ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не раніше 30 календарних днів з дня попередження.

З вказаним попередженням про наступне звільнення позивач ознайомлений 22 травня 2020 року, про що проставлений його особистий підпис (а.с.103).

28 травня 2020 року, враховуючи неможливість працевлаштувати ОСОБА_1 у Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області через знаходження у стані припинення, головою ліквідаційної комісії на ім`я начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тетяни Філатової був направлений лист № 01-21/150 щодо можливості надання пропозицій для працевлаштування ОСОБА_1 у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.96-97).

Крім того, 29 травня 2020 року листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 01-17/155, голові професійної спілки «Юстиція Донеччини», членом якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було повідомлено про те, що ОСОБА_1 попереджений про наступне звільнення, а також про звернення голови ліквідаційної комісії до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо можливості надання ОСОБА_1 пропозицій для працевлаштування (а.с.98-99).

Вищевказаний лист був направлений на електронну адресу професійної спілки «Юстиція Донеччини», а також засобами поштового зв`язку (а.с.173-174).

11 червня 2020 року листом № 16031/36050/3/20Д/10.1 начальник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_4 надала перелік вакансій, які можуть бути запропоновані ОСОБА_1 для працевлаштування у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.170). А саме, наступні посади:

- провідного спеціалісту відділу з питань нотаріату у Луганській області Управління нотаріату Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);

- головного спеціалісту відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (тимчасова);

- провідного спеціалісту Красноградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);

- головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);

- старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);

- головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Запропоновані вакансії були доведені ліквідаційною комісією ОСОБА_1 листом від 15.06.2020 (а.с.104-105).

Наказом відповідача від 27 липня 2020 року № 83/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади з 28 липня 2020 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби (а.с.106).

Наказом відповідача від 04 серпня 2020 року № 88/1 «Про внесення змін до наказу від 27.07.2020 № 83/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » дату звільнення змінено на 04 серпня 2020 року у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 впродовж періоду з 24 липня по 31 липня 2020 року на лікарняному та продовженням терміну його перебування у щорічній основній відпустці тривалістю 3 календарних дня з 01 по 03 серпня 2020 року (а.с.18).

Не погодившись зі звільненням, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності, встановленими ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1).

В першу чергу, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивач оскаржує наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 04 серпня 2020 року № 88/1 «Про внесення змін до наказу від 27.07.2020 № 83/1 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Однак, вказаним наказом були лише внесені зміни до наказу відповідача від 27 липня 2020 року № 83/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині визначення дати звільнення.

З метою повного та всебічного розгляду справи, та враховуючи той факт, що позивач не згоден саме з фактом його звільнення та у своїх позовних вимогах просить поновити його на посаді у Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області, керуючись частиною 2 ст.9 КАС України, суд вважає за необхідне дослідити правомірність винесення наказу відповідача від 27.07.2020 № 83/1 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ч.ч. 1, 2, 6 ст. 43 Конституції України).

Кодекс законів про працю України відповідно до ст. 1 регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до преамбули, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закон України "Про державну службу" цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Статтею 5 Закону України "Про державну службу" визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Оскільки позивач перебував на посаді заступника начальника управління з питань нотаріату - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, на нього поширюються норми спеціального законодавства -Закону України "Про державну службу".

Норми Кодексу Законів про працю України поширюються на позивача лише у частині відносин, не врегульованих цим Законом

Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, визначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, номер провадження К/9901/1664/18.

Отже якщо мова йде про конкуренцію норм Кодексу законів про працю України та Закону України "Про державну службу", то спеціальними нормами в частині визначення підстав припинення державної служби для особи є норми Закону України "Про державну службу".

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ст. 1 Закону).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 Закону).

Приписами пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області ліквідовано.

Також, згідно з частинами 2 та 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, Закон України «Про державну службу» є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби.

Частиною першою статті 49-2 Кодексу законів про працю України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 2 та 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Разом з тим, згідно з приписами частини 5 статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 113-IX від 19.09.2019) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Таким чином, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини 2 статті 40 КЗпП України частин 2 і 3 статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Станом на час прийняття спірного наказу Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" від 19 вересня 2019 року № 117-IX абзац другий частини третьої статті 87 виключено, зокрема, виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Натомість, внесені відповідні зміни, зокрема, до статті 22 та 87 Закону України "Про державну службу", якими врегульовано питання звільнення державних службовців на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Так, частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час прийняття спірного наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області) встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Частиною п`ятою статті 22 цього Закону (із змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX від 19.09.2019) передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Отже, Законом України "Про державну службу", який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, без обов`язкового проведення конкурсу.

Стосовно застосування колізійних норм слід зазначити, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. Крім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 18/183-97 конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, у спірному випадку слід застосовувати виключно спеціальний нормативно-правовий акт - Закон України «Про державну службу». До того ж, конкретні приписи зазначеного закону прийняті у часі пізніше, ніж приписи Кодексу законів про працю України.

Станом на час виникнення спірних правовідносин дія норм законодавства про працю, а саме, частини другої статті 40, частин другої та третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України не поширюється на державних службовців в силу приписів частини п`ятої статті 40 Кодексу законів про працю України та статей 3, 5 Закону України "Про державну службу", оскільки станом на час звільнення позивача такі правовідносини були врегульовані статтею 22 Закону України "Про державну службу", що передбачає не обов`язок, а право суб`єкта призначення за рішенням суб`єкта призначення у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця.

Судом встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області позивачу було запропоновано шість посад для працевлаштування у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків).

Разом з тим, суд зауважує, що вказані посади були визначені саме Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків). У відповідача відсутні повноваження визначати у новоствореному органі перелік посад, які відповідають посаді ОСОБА_1 . У листі від 15.06.2020 Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області лише продубльовано ті посади, які визначені новоствореним органом.

Оскільки позивач не оскаржує дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в частині визначення рівнозначної посади, суд вважає, що в даному випадку відсутні протиправні дії відповідача.

В свою чергу, суд зауважує, що Закон України «Про державну службу» дійсно не визначає обов`язок роботодавця запропоновувати всі наявні в нього вакантні посади.

Навіть норми Кодексу законів про працю України визначають, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Судом встановлено, що позивача було повідомлено про наступне звільнення листом від 19 травня 2020 року. При цьому ОСОБА_1 звільнено 27 липня 2020 року. Отже, вимога про повідомлення працівника за 30 днів до звільнення дотримана відповідачем.

Крім того, судом встановлено, що 29 травня 2020 року листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 01-17/155 голові професійної спілки «Юстиція Донеччини» (членом якої є ОСОБА_1 ) ОСОБА_3 було повідомлено про те, що ОСОБА_1 попереджений про наступне звільнення, а також про звернення голови ліквідаційної комісії до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо можливості надання ОСОБА_1 пропозицій для працевлаштування (а.с.98-99). Вищевказаний лист був направлений на електронну адресу професійної спілки «Юстиція Донеччини», а також засобами поштового зв`язку (а.с.173-174).

Отже, вказана умова також була дотримана відповідачем.

З огляду на наведене, суд не вбачає порушень в діях Головного територіального управління юстиції у Донецькій області під час звільнення позивача.

У судовому засіданні позивачем неодноразово зазначено, що відповідачем не було повідомлено його про зміну істотних умов праці.

Однак, на переконання суду, в даному випадку не відбувалась зміна істотних умов праці, з огляду на те, що переміщення позивача відбувалось не в рамках одного державного органу - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Відповідачем було надано можливість позивачу працювати у новоствореному Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків), проте ОСОБА_1 не скористався даною можливістю.

Позивач не виявив належної заінтересованості в його подальшому працевлаштуванні. Декілька разів у судовому засіданні позивач наголосив, що не надав згоду на переведення його до новоствореного органу.

При цьому, судом встановлено, що перелік вакантних посад у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) був доведений до ОСОБА_1 15.06.2020, а звільнений останній був лише 04.08.2020. Отже, позивач мав достатньо часу для того, щоб вирішити питання щодо його подальшого працевлаштування та обрати ту посаду, яка на його думку, відповідає його кваліфікації та спеціальності.

Суд вважає помилковою позицію позивача щодо обов`язку роботодавця перевести його на іншу посаду навіть без його згоди, адже ОСОБА_1 було запропоновано шість посад в різних містах України. Водночас, чинне законодавство не визначає ані обов`язку роботодавця приймати рішення за працівника, ані надає такого права.

Також суд вважає помилковою позицію позивача щодо неможливості звільнення його у період дії карантину, з огляду на наступне.

Перш за все, потрібно зазначити, що зміни у трудове законодавство, яке регулює звільнення працівників, у зв`язку з введенням карантину по всій території України, не вносились.

Підстави для звільнення залишаються незмінними ті, що передбачені у Кодексі законів про працю України. Додаткових положень, які б давали роботодавцю право припинити трудові відносини із працівником, через карантин або пов`язані з ним обмежувальні заходи, немає.

Кабінетом Міністрів України у постанові від 25.03.2020 № 256 «Деякі питання забезпечення трудових прав державних службовців, працівників державних органів, підприємств, установ та організацій на час встановлення карантину у зв`язку із загостренням ситуації, пов`язаної з поширенням випадків гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» рекомендовано не здійснювати звільнення державних службовців на період карантину.

Однак, вказана норма носить рекомендаційний характер та не зобов`язує роботодавця утриматись від звільнення працівників, тим паче припиняти трудові відносини у зв`язку з ліквідацією державного органу.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наказ відповідача про звільнення позивача відповідає вимогам статті 22 Закону України "Про державну службу", не порушує вимог частини другої статті 40, частин другої, третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин в силу приписів частини п`ятої статті 40 Кодексу законів про працю України та статей 3, 5 Закону України "Про державну службу", при цьому відповідачем дотримано вимоги щодо належного персонального попередження позивача про наступне вивільнення, а також вимоги щодо повідомлення профспілкового органу. Отже, відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління з питань нотаріату начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, позовні вимоги позивача до відповідача не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У зв`язку з тим, що позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-10, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (юридична адреса: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 48 а, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Професійна спілка Юстиція Донеччини (юридична адреса: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 61002, Харківська обл., м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 16) про визнання протиправним та скасування наказу від 04.08.2020 № 88/1, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, - відмовити у повному обсязі.

Повний текст рішення складено 11.01.2021.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб