Справа № 620/5271/20
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року Чернігів Справа № 620/5271/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Лобана Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті з 01.01.2018 пенсії за віком у розмірі 11274,04 грн, в якому було призначено пенсію у травні 2016 року, з урахуванням збільшення з 01.01.2018 максимального обмеження розміру пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі 11274,04 грн починаючи з 01.01.2018 та виплатити різницю недоотриманої пенсії в результаті проведеного перерахунку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виконати перерахунок пенсії ОСОБА_1 при проведенні її індексації з березня по травень 2019 року та з травня 2020 року, з урахуванням її розміру - 11274,04 грн з 01.01.2018.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що відповідач протиправно, всупереч вимогам Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII, відмовив позивачу у виплаті пенсії з 01.01.2018 в раніше встановленому розмірі, продовжуючи застосовувати обмеження максимального розміру, передбаченого пунктом 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, відповідно до якого максимальний розмір пенсії за віком (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. На переконання позивача, таке обмеження максимального розміру пенсії правомірно застосовувалося відповідачем з моменту призначення та після перерахунку пенсії з 01.10.2017 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII до 31.12.2017, однак з 01.01.2018 не підлягало застосуванню, оскільки законодавець встановив дію відповідного обмеження до 31.12.2017. З огляду на зазначене вище, позивач вважає дії відповідача протиправними, такими, що суперечать нормам чинного законодавства і порушують його право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи і встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Відповідач зазначив, що позивачу з 31.05.2016 призначена та виплачується пенсія за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Він вказує, що пунктом 3 статті 27 Закону № 1058 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 гривень. Крім того, відповідач зазначає, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" відповідно до якого внесено зміни й до Закону №1058. Так, згідно із пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону: пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014 - 2016 роки (3764,40 грн) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. За результатом перерахунку розмір пенсії зменшився до 9642,88 грн. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону передбачено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Враховуючи зазначене, розмір пенсії позивача з 01.10.2017 залишився без змін та складає 10740,00 грн, а отже, пенсія виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. Також зазначили про пропуск позивачем строку звернення до суду.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у зв`язку із досягненням пенсійного віку з ІНФОРМАЦІЯ_1 було поставлено на облік Чернігівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Пенсія за віком була призначена позивачу у розмірі 11274,04 грн, про що свідчить протокол 4399 Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 31.05.2016 (а.с. 10).

На виконання вимог ч. 3 статті 27 Закону України № 1058-1V тимчасово до 31.12.2017 виплата пенсії позивачу була обмежена розміром 10740,00 грн.

Проте, з 01.01.2018 не зважаючи на збільшення максимального обмеження пенсії за віком до 13730,00 грн, позивачу виплачувалася пенсія у розмірі 10740,00 грн, а не 11274,04 грн, розмір якої було призначено згідно протоколу 4399 Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 31.05.2016.

На звернення позивача з вимогою про виплату йому з 01.01.2018 пенсії у розмірі 11274,04 грн до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Пенсійного фонду України, Голови Пенсійного фонду України ОСОБА_2 позивач отримував відмови у перерахунку пенсії (а.с. 16-17, 18, 19-21, 22-25, 26-27, 28-29, 30-31, 32, 33-35, 36-37, 39-40, 41-42).

Відмови гуртувалися з посиланням на перерахунок згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148- VIII від 03.10.2017.

З 01.10.2017, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі Закон № 2148) пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача, за наслідками якого загальний розмір пенсії становив 9642,88 грн.

Вважаючи, що з 01.01.2018 позивачу повинна виплачуватись пенсія в розмірі 11274,04 грн, оскільки до моменту перерахунку 01.10.2017 розмір пенсії становив 11274,04 грн, позивач звернувся до суду про визнання протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у перерахунку його пенсії з 01.01.2018 у відповідному розмірі.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

За змістом статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058).

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1058, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп * Кс, де П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII (далі Закон № 911) частину третю статті 27 Закону № 1058 доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Окрім цього, вищезазначеним Законом № 911 доповнено частину третю статті 58 Закону № 1788 реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Законом № 911 частину першу статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі Закон № 3668) доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати 10740 гривень".

Так, з 31.02.2016 позивачу призначена пенсія за віком згідно Закону № 1058 при страховому стажі 41 рік 11 місяців 15 днів. Розмір його пенсії становив 11274,04 грн. З урахуванням зазначених вище обмежень щодо максимального розміру пенсії, ОСОБА_1 виплачувалась пенсія в розмірі 10740,00 грн.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774), який набрав чинності 01.01.2017, строк тимчасової дії положення про обмеження розміру пенсії продовжено до 31.12.2017.

З аналізу зазначених вище положень законодавства випливає, що відповідачем правомірно здійснювалась виплата пенсії позивачу, з моменту призначення до 31.12.2017 у максимальному розміру - 10740 грн.

11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі - Закон № 2148), яким розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 доповнено пунктом 4-3 наступного змісту: "Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017, за наслідками якого загальний розмір пенсії позивача становив 9642,88 грн.

Відповідно до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2148 -VII, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Крім того, аналогічні положення містяться в пункті 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058.

Тому, в разі якщо після перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 відповідно до пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 її розмір зменшився, то відповідач був зобов`язаний виплачувати позивачу пенсію в розмірі, що був встановлений до 01.10.2017, пенсія до 01.10.2017 мала розмір 11274,04 грн.

Відповідач, посилаючись на пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2148-VII, обґрунтовує доплату до розміру пенсії позивача до 01.10.2017 тим, що до здійснення перерахунку пенсія виплачувалася позивачу в розмірі 10740 грн.

В даному випадку суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки до здійснення перерахунку пенсії позивача її розмір становив 11274,04 грн, але виплачувався в сумі 10740 грн, оскільки законодавчо тимчасово був обмежений її максимальний розмір.

При цьому, суд зазначає, що розмір фактичної пенсійної виплати позивача, визначений з урахуванням обмеження її максимального розміру, відповідно до частини 3 статті 27 Закону № 1058, не є тотожним загальному розміру пенсії позивача, розрахованому згідно з формулою, наведеною у частині 1 ст. 27 Закону № 1058.

Таким чином, після здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 відповідач був зобов`язаний встановити йому доплату до старого розміру пенсії в сумі та виплачувати позивачці пенсію з обмеженням її максимального розміру до 10740 грн по 31.12.2017 включно.

Окрім цього, суд наголошує, що законодавець встановив часові межі дії обмеження максимального розміру пенсії розміром 10740,00 грн, а саме до 31 грудня 2017 року. Так, відповідно до частини 3 статті 27 Закону № 1058 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 гривень.

Таким чином, з 01.01.2018 дана норма щодо обмеження розміру пенсії 10740,00 грн не підлягає застосуванню.

Тобто, з 01.01.2018 пенсія в розмірі 11274,04 грн мала виплачуватися позивачу в повному обсязі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що всупереч вимогам пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2148-VII відповідач з 01.01.2018 виплачував позивачу пенсію в меншому розмірі, ніж була йому встановлена до перерахунку з 01.10.2017.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд вважає їх безпідставними з урахуванням наступного.

Право на пенсію включається в поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи, ЄСПЛ повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, що захищається цією статтею. Аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, можемо зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію та соціальні виплати.

Так, у справі «Міллер проти Австрії» (заява № 5849/72) від 16 грудня 1974 року визначений обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином.

У справі «Гайгузус проти Австрії» (заява № 17371/90) від 16 вересня 1996 року зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності (п. 39).

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права.

За загальним правилом, не існує строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 19 березня 2019 року у справі № 806/1952/18.

Крім того, згідно з позицією, висловленою у постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 (провадження № 11-806апп18) Велика Палата Верховного Суду відхилили доводи скаржника (орган Пенсійного фонду) про наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки відповідно до частини першої статті 99 КАС (у редакції, чинній на час подання цього позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга цієї статті КАС).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про підтвердження заявлених позивачем доводів та про порушення його конституційних прав, свобод та інтересів з боку відповідача, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті з 01.01.2018 пенсії за віком у розмірі 11274,04 грн, в якому було призначено пенсію у травні 2016 року, з урахуванням збільшення з 01.01.2018 максимального обмеження розміру пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі 11274,04 грн починаючи з 01.01.2018, та виплатити різницю недоотриманої пенсії в результаті проведеного перерахунку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виконати перерахунок пенсії ОСОБА_1 при проведенні її індексації з березня по травень 2019 року та з травня 2020 року, з урахуванням її розміру - 11274,04 грн з 01.01.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області сплачений судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ - 21390940).

Повний текст рішення виготовлено 11 січня 2021 року.

Суддя Д.В. Лобан