Справа № 160/13613/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -
23.10.2020р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП» (далі - ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП», позивач) до Одеської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати:
- рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500100/2020/000003/2 від 23.09.2020р.;
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП» на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору (контракту) надано до митного оформлення митну декларацію з усіма необхідними документами, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а, навпаки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, що, в свою чергу, виключало можливість витребування митницею у декларанта додаткових документів у розумінні приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Однак, відповідач, не зважаючи на вищенаведене, посилаючись на формальні підстави, витребував у позивача додаткові документи. Так, безпідставним, на думку позивача, є твердження відповідача про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах через не зазначення в інвойсі (рахунку-фактурі) одиниць виміру, за які визначена вартість товару, оскільки відсутність такої інформації в інвойсі не перешкоджає встановленню митної вартості товару, так як цей інвойс можливо ідентифікувати з поставкою товару, що мала місце, і він містить відомості щодо ціни цього товару, водночас, в наданих до митного оформлення договорі, на підставі якого здійснювалася поставка товару, та пакувальному листі, який є додатком до інвойсу, наявна інформація про одиниці виміру, за які визначена вартість товару (штуки). Крім того, факт визначення ціни товару за штуку підтверджено листом продавця від 08.10.2020р. Також необґрунтованими, на думку позивача, є доводи відповідача відносно відсутності у наданих до митного оформлення документах відомостей про вартість перевезення товару по маршруту Kirsehir-Istanbul та невідповідність інформації, зазначеної у поданій автотранспортній накладній від 18.09.2020р. №081125 у графі 4 «місце завантаження товару» - місто Istanbul, відомостям, вказаним у графі 20 митної декларації - FCA TR Kirsehir, оскільки відповідно до умов договору, на підставі якого здійснювалася поставка товару, місцем виготовлення товару (шин) є місто Кіршехір (Туреччина), а умовами поставки - FCA Кіршехір (Туреччина), у зв`язку із чим завантаження товару на транспорт перевізника відбувалося саме на заводі продавця у м. Кіршехір, отже, і транспортування здійснювалося саме з цього місця, при цьому, перевізник не виділяв окремо у транспортних документах вартість перевезення з м. Кіршехір до м. Стамбул, де знаходиться митний пост у Туреччині, а розраховував вартість перевезення з м. Кіршехір (Туреччина) вже безпосередньо до м/п Чорноморськ (Україна), при цьому, маршрут та вартість перевезення жодним чином не зазнали змін. Разом з цим, графа із зазначенням місця відправлення вантажу в міжнародних товарно-транспортних накладних заповнюється продавцем і, як зазначено у листі продавця від 08.10.2020р., у цій графі ним було вказано місто знаходження пункт митниці - Стамбул, а не місто фактичної передачі товару (Кіршехір), так як цього вимагають їх внутрішні правила. Отже, позивач надав митному органу повні та достовірні відомості для визначення митної вартості товару, в тому числі щодо вартості перевезення, яка не збільшилась через те, що перевізник прямував через місто Стамбул, що також підтверджено довідкою самого перевізника ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, відповідачем протиправно не засновано перший метод визначення митної вартості товару, оскільки у нього були наявні всі документи, що обґрунтовано підтверджують визначену декларантом ціну товару та його митну вартість, а безпідставно надано перевагу резервному методу визначення митної вартості. Всі вказані у спірному рішенні зауваження митниці не свідчать про дійсну наявність розбіжностей, а надані позивачем документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості. Також, позивачем зауважується, що відповідач у спірному рішенні крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що суперечить положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України. Таким чином, не погоджуючись з висновками відповідача та винесеним ним рішенням, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: оригіналу документа про доплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 1271,00грн.
На виконання вимог ухвали суду від 28 жовтня 2020 року представником позивача 04.11.2020 року подано до канцелярії суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою усунуто вищеозначені недоліки позовної заяви.
02.12.2020р. до суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів надіслання безпосередньо самим позивачем на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.162 КАС України строк на подання відзиву на позовну заяву розпочинає свій перебіг саме з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а не з дня її оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, чи з дня отримання копії позову від позивача, як помилково вважає останній, а тому, зважаючи на те, що в матеріалах справи наявне підтвердження отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі від 09.11.2020р. лише 02.12.2020р., підстави стверджувати про порушення Одеською митницею Держмитслужби строків подання відзиву на позов відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 262 КАС України, а також з урахуванням того, що з 04.01.2021р. по 06.01.2021р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.01.2020 року між РЕТLAS LASTIK SANAYI VE TICARET AS (Туреччина) та ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП» було укладено Договір поставки №D2020/01, відповідно до умов якого Продавець - РЕТLAS LASTIK SANAYI VE TICARET AS виготовляє та продає, а Покупець - ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП» купує продукцію: шини торгових марок PETLAS, STАRMAXX у відповідності до ціни та кількості, зазначених у Інвойсах (п.1.1 Договору поставки).
Згідно з п.3.1 Договору поставки №D2020/01 товар постачається окремими партіями на умовах поставки FСА Кіршехір (Туреччина) (відповідно до Інкотермс-2010).
На виконання вищевказаного Договору поставки №D2020/01 у вересні 2020 року на адресу позивача продавцем РЕТLAS LASTIK SANAYI VE TICARET AS (Туреччина) поставлено партію товару (шини).
23.09.2020р. з метою здійснення митного оформлення вказаного товару представником позивача ТОВ «ЮРІЯ-ГРУП», з яким ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП» укладено договір про надання послуг митного брокера №07/05/2019 від 07.05.2019 року, подано до Одеської митниці Держмитслужби митну декларацію (далі - МД): №UA500100/2020/013007 від 23.09.2020р. з декларацією митної вартості, в якій митна вартість поставленого товару визначена за ціною договору (основний метод).
Так, до митного оформлення заявлено Товар: «Шини пневматичні гумові, нові для легкового автотранспорту» та «Шини та шинокомплекти пневматичні гумові, нові для автобусів та вантажних автомобілів з індексом навантаження більш як 121» (Торговельна марка: PETLAS, Виробник: PETLAS LASTEK SAN VE TIC AS, Країна виробництва: Туреччина).
На підтвердження заявленої митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з вказаною митною декларацією надано документи, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України, що перелічені у графі 44 цих МД, зокрема:
- договір про надання послуг митного брокера №07/05/2019 від 07.05.2019 року між ТОВ «ЮРІЯ-ГРУП» та ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП»;
- договір поставки №D2020/01 від 03.01.2020р. між РЕТLAS LASTIK SANAYI VE TICARET AS (Туреччина) та ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП»;
- сертифікат про походження товару форми A (Certificate of origin form A (GSP)) №0079759 від 18.09.2020 року;
- міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №081125 від 18.09.2020 року;
- митна декларація країни відправлення (експортна декларація) №20341200ЕХ272061 від 18.09.2020р.;
- договір перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні №2020/01-08/1 від 08.01.2020р. між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП»;
- рахунок-фактура №18/09 від 18.09.2020р. (за послуги перевезення);
- довідка про транспортні витрати вих. №б/н від 19.09.2020р.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих на підтвердження заявленої митної вартості документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, у зв`язку із чим повідомлено декларанта про те, що подані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Судом встановлено, що митним органом виявлено наступні розбіжності у поданих позивачем документах:
2) у поданих до митного оформлення документах відсутні відомості про вартість перевезення товару по маршруту Kirsehir-Istanbul, при цьому, у поданій автотранспортній накладній від 18.09.2020р. №081125 у графі 4 «місце завантаження товару» зазначено місто Istanbul, що не відповідає інформації, зазначеній у графі 20 поданої митної декларації - FCA TR Kirsehir.
Враховуючи викладене, посилаючись на ч.3 ст.54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також роз`яснено, що згідно з ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
23.09.2020р. декларантом надіслано до Одеської митниці Держмитслужби повідомлення про неможливість надати інші документи, окрім тих, які вже надано до митного органу, разом із з заявою від 23.09.2020р. №23/9, в якій декларант просив продовжити митне оформлення товару та прийняти рішення щодо митної декларації №UA500100/2020/013007 від 23.09.2020р.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки наданих до митного оформлення документів та проведення відповідних консультацій з декларантом, Одеською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500100/2020/000003/2 від 23.09.2020р., згідно з яким митна вартість задекларованих товарів скоригована відповідно до ст.64 МК України за резервним методом визначення митної вартості; визначена митна вартість товарів ґрунтується на раніше визначеній митній вартості подібних товарів, імпортованого за поставкою у максимально наближений час з поставкою оцінюваного товару, з урахуванням вагонних характеристик, за МД від 21.05.2020р. №UA110160/2020/005101 по товару №1 та за МД від 28.02.2020р. №UA500100/2020/003612, з урахуванням рішень про коригування митної вартості товарів від 24.03.2020р. №UA500000/2020/000004/2, від 31.03.2020р. №UA500100/2020/000001/2 та від 13.08.2020р. №UA500110/2020/000009/2 по товару №2.
28.09.2020р. декларантом подано нову митну декларацію №UA500100/2020/013287, заповнену з урахуванням вимог спірного рішення про коригування митної вартості товарів №UA500100/2020/000003/2 від 23.09.2020р.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019р. в адміністративній справі №803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015р. у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.
Судом встановлено, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак, суд не погоджується з такими висновками митного органу, з огляду на таке.
Дійсно, за приписами п.3 ч.2 ст.53 Митного кодексу України одним із документів, що підтверджує митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).
Відповідно до п.1.3 Договору поставки №D2020/01 від 03.01.2020р., укладеного між РЕТLAS LASTIK SANAYI VE TICARET AS (Туреччина) та ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП», Товар має кількісний вимір у штуках: шинах або шинокомплектах (шина + ободна стрічка).
При цьому, п.1.4 цього Договору визначено, що інвойси складаються на кожну партію Товару і стають невід`ємною частиною цього Договору.
Разом з цим, затвердженої форми рахунку-фактури (інвойсу) та вимог щодо його заповнення законодавством України не передбачено. Згідно з загальносвітовою практикою рахунок-фактура має містити дату складання, найменування та реквізити продавця і покупця, найменування товарів, їх ціну, загальну вартість рахунку, валюту, ставки та розмір податку. Також, в рахунку-фактурі можуть зазначатись реквізити зовнішньоекономічної угоди, відповідно до якого здійснюється поставка, реквізити відвантажувального документа, платіжні реквізити та інші відомості.
Пакувальний лист (Packing list) - це один із видів товаросупровідних документів, що застосовується у вантажних перевезеннях. Цей документ містить повний перелік видів товару та використовується як доповнення до рахунку-фактури (інвойсу).
Тобто, пакувальний лист використовується як доповнення до інвойсу і відображає кількісну характеристику товару. Його також заповнює товаровідправник. Чинне законодавство не передбачає єдиного зразка пакувального листа, тому кожен товаровідправник використовує свою форму пакувального листа.
Водночас, наявність чи відсутність у рахунках-фактурах (інвойсах) певних відомостей (реквізитів) не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані.
За наведених обставин, у наданих декларантом до митного оформлення документах була наявна інформація про одиницю виміру товару, за якою визначено його вартість, і така інформація не містила жодних суперечностей.
Крім того, листом від 08.10.2020 року продавець РЕТLAS LASTIK SANAYI VE TICARET AS (Туреччина) підтвердив той факт, що ціни в Інвойсах до договору поставки № D2020/01 від 03.01.2020 року зазначені за штуку.
З огляду на наведене, відповідач дійшов помилкового висновку про неможливість встановлення з наданих до митного оформлення документів інформації про одиницю виміру товару, за якою визначено його вартість, та на цій підставі у подальшому скоригував митну вартість товару, а отже, в обґрунтування прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів послався на обставини, які не можуть спростовувати правильність визначення декларантом митної вартості імпортованих позивачем товарів.
Щодо доводів митного органу про наявність розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах через те, що у поданих до митного оформлення документах відсутні відомості про вартість перевезення товару по маршруту Kirsehir-Istanbul, при цьому, у поданій автотранспортній накладній від 18.09.2020р. №081125 у графі 4 «місце завантаження товару» зазначено місто Istanbul, що не відповідає інформації, зазначеній у графі 20 поданої митної декларації - FCA TR Kirsehir, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до п.1.1 Договору поставки №D2020/01 від 03.01.2020р. шини виготовляються у м. Кіршехір (Туреччина).
Пунктом 3.1 цього Договору передбачено, що умови доставки (відповідно до Інкотермс-2010) FCA Кіршехір Туреччина.
Умови поставки FCA передбачають, що цей термін завжди вживається із зазначенням місця постачання (у даному випадку у документах зазначено м. Кіршехір, Туреччина). Термін «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.
Умови поставки FCA покладають на продавця обов`язки щодо завантаження товару на транспорт у місці відправлення та по виконанню експортних митних процедур для вивезення товару з оплатою експортних зборів, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні.
Відповідно до п.2.2 Договору поставки №D2020/01 від 03.01.2020р. ціна товарів, які постачаються відповідно до даного Договору, зазначається в інвойсах із врахуванням вартості експортної упаковки, маркування та завантаження на заводі.
З наведеного слідує, що завантаження товару на транспорт перевізника відбувалося за місцем виготовлення шин - на заводі Продавця РЕТLAS LASTIK SANAYI VE TICARET AS у м. Кіршехір, Туреччина.
Крім того, як це передбачено умовами поставки FCA, вартість перевезення не була включена до ціни товару, яку сторони погоджували у рахунках-фактурах (інвойсах). Всі витрати по перевезенню товару від місця завантаження у м. Кіршехір (Туреччина) до м. Дніпро (Україна) сплачував позивач.
Проте, продавець відповідав за виконання експортних митних процедур у країні відправлення - Туреччині. Митний пункт, де здійснювалося митне оформлення вантажу у Туреччині (замитнення), знаходився у м. Стамбулі.
Вказане підтверджується митною декларацією відправлення №20341200ЕХ272061 від 18.09.2020р., де зазначений митний орган країни відправлення, що знаходиться у м. Стамбулі, Туреччина.
Отже, з наведеного слідує, що до митного оформлення товару ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП» надало достатньо документів, які містили інформацію про місце завантаження товару (м. Кіршехір, Туреччина) та місце митного оформлення товару у країні відправлення (м. Стамбул, Туреччина) і жодних розбіжностей та суперечностей надані документи не містили.
Розділом ІІІ «Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою» Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» №599 від 24.05.2012 року (далі - Наказ №599) встановлено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої етапі 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів належать: 1. рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 2. банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка- фактури; 3. калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Судом також встановлено, що між ТОВ «ЦЕНТР-ШИНА ГРУП» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) було укладено Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні №2020/01-08/1 від 08.01.2020 року, копія якого була надана митному органу, та відповідно до умов якого Перевізник взяв на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж з місця відправлення до пункту призначення і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі.
Як слідує з матеріалів справи, перевізник ФОП ОСОБА_1 для виконання своїх зобов`язань за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні №2020/01-08/1 від 08.01.2020 року залучила третіх осіб.
Так, відповідно до Договору суборенди транспортного засобу з екіпажем №2 від 10.01.2020 року ФОП ОСОБА_2 надав ФОП ОСОБА_1 у суборенду транспортний засіб VOLVO НОМЕР_1 /KOGEL НОМЕР_2 з наданням послуг керування транспортним засобом та його технічного обслуговування і експлуатації.
Вказаний транспортний засіб ФОП ОСОБА_2 орендував у ТОВ «ТРАК-ЕКСП» за Договором оренди транспортного засобу з екіпажем №15 від 01.01.2020 року.
До митного оформлення позивачем на підтвердження транспортної складової заявленої митної вартості надано рахунок-фактуру №18/09 від 18.09.2020 року (за послуги перевезення) та довідку про транспортні витрати вих. № б/н від 19.09.2020 року.
У вказаних документах вартість перевезення була розділена на дві частини: від м. Кіршехір (Туреччина) до м/п Чорноморськ (Україна) та від м/п Чорноморськ (Україна) до м. Дніпро (Україна). Перевізник не виділяв окремо шлях від заводу продавця у м. Кіршехір (Туреччина) до митного пункту у м. Стамбул (Туреччина), а потім із м. Стамбул (Туреччина) до порту, адже завантаження товару відбувалося у м. Кіршехір (Туреччина), звідки перевізник прямував до митного органу у м. Стамбул (Туреччина) і далі до порту. Отже, маршрут відбувався із м. Кіршехір (Туреччина) через м. Стамбул (Туреччина) і тому шлях та вартість перевезення від цього не змінювалися.
Так, у Довідці ФОП ОСОБА_1 №б/н від 08.10.2020 року зазначено, що завантаження товару відбувалося у м. Кіршехір (Туреччина), після чого транспортний засіб прямував через митницю місця відправлення (пункт митного оформлення вантажу) у м. Стамбул (Туреччина). Тобто, маршрут з м. Кіршехір (Туреччина) до м. Дніпро (Україна) включав в себе шлях з м. Кіршехір (Туреччина) до м. Стамбул (Туреччина). У зв`язку з цим вартість наданих послуг по перевезенню вантажу фактично не змінилася та в повному обсязі була заявлена декларантом в митну вартість товару при його митному оформлені.
Доказів зворотного відповідачем не надано та не наведено.
Крім того, митницею жодним чином не обґрунтовано як саме наведена обставина (відсутність відомостей про вартість перевезення товару по маршруту Kirsehir-Istanbul (певному відрізку загального маршруту)) може вплинути на числові значення складових митної вартості.
Отже, графу 4 «місце завантаження товару» Міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №081125 від 18.09.2020 року заповнював не позивач, а продавець відповідно до вимог своєї країни, тому зазначав у даній графі місцезнаходження митного пункту - м. Стамбул (Туреччина), хоча фактично завантаження товару здійснювалося на заводі продавця у м. Кіршехір (Туреччина), як це передбачає договір поставки, пакувальний лист, рахунок-фактура (інвойс), та про що було вказано у графі 20 Митної декларації (FCA Kirsehir) та документах від перевізника, які підтверджували вартість перевезення Товару.
Крім того, суд зауважує, що товарно-транспортна накладна (СМR) у розумінні приписів ч.2 ст.53 Митного кодексу України не є документом, інформація з якого впливає на визначення митної вартості товарів.
Автотранспортна накладна (СМR) - це товарно-транспортна накладна особливої, міжнародної форми, використання якої під час міжнародних вантажних перевезень передбачено Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» Україна приєдналась до вказаної Конвенції.
Відповідно до ст.4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.
Вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником (ст. 5 Конвенції).
З аналізу норм МК України вбачається, що СМR може бути джерелом відомостей про країну походження товару (ч.9 ст.43 МК України), про кількість вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування (ч.2 ст.191 МК України), про автотранспортний засіб комерційного призначення, що перевозить товари (ч.2 ст.221 МК України). Проте, приписами МК України не передбачено, що СМR є джерелом відомостей про митну вартість товарів.
Таким чином, СМR - це документ, який стосується договору перевезення і відносин між відправником (продавцем) і перевізником з приводу транспортування товарів. До таких відносин позивач як вантажоотримувач в силу умов поставки не мав відношення, і в складанні СМR участі не приймав.
Отже, вищевказане підтверджує той факт, що позивач надав митному органу повні та достовірні відомості для визначення митної вартості товару, у тому числі передбачені чинним законодавством документи на підтвердження її транспортної складової (вартості перевезення товару), яка не збільшилася від того, що перевізник прямував через м. Стамбул (Туреччина), і відповідачем це жодним чином не спростовано.
За наведених обставин, доводи митниці про наявність розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах через те, що у поданих до митного оформлення документах відсутні відомості про вартість перевезення товару по маршруту Kirsehir-Istanbul, при цьому, у поданій автотранспортній накладній від 18.09.2020р. №081125 у графі 4 «місце завантаження товару» зазначено місто Istanbul, що не відповідає інформації, зазначеній у графі 20 поданої митної декларації - FCA TR Kirsehir, є безпідставними.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, а тому вказані митницею у спірному рішенні обставини не можуть бути підставами для відмови у прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем, та коригування такої митної вартості.
Зважаючи на те, що під час митного оформлення митницею не було висловлено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у вищенаведених поданих декларантом документах щодо ціни товару, про що свідчить аналіз змісту спірного рішення про коригування митної вартості товару, слід дійти висновку, що наведені документи не містили жодних розбіжностей саме у числових значеннях складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим наявні підстави вважати, що митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товарів за поданими декларантом документами, а тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не мав правових підстав для витребування додаткових документів у декларанта.
З огляду на вищезазначене, зауваження митного органу до наданих на підтвердження заявленої митної вартості товарів документів, що викладені у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд також звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Законом чітко встановлено умови, за наявності яких, у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи закону зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Натомість, під час розгляду цієї справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Крім того, відповідачем жодним чином не обґрунтовано необхідність витребування у позивача всього переліку передбачених ст.53 Митного кодексу України документів та яким чином кожен з них міг надати можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.
Суд зазначає, що досліджені первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим рішення митного органу про коригування митної вартості товару не може вважатися обґрунтованим та правомірним.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Yvonne van Duyn v.Home Office» зазначив, що «принцип юридичної визначеності» означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на «принцип юридичної визначеності», держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, у сумі 5475,17грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення їх з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11.01.2021р.

Суддя О.М. Турова