Справа № 580/4991/20
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року справа № 580/4991/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправною відмови і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2020 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1), Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача 1 щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850;

зобов`язати відповідача 2 повторно надіслати МВС України висновок та документи про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850;

зобов`язати відповідача 1 прийняти рішення про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на час призначення 1 групи інвалідності 26.02.2020, відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850;

встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання подати звіт про його виконання.

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно відмовив у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги, право на яку має за законом. Позивач наголошував, що Закон України від 20.12.1990 №565-XII "Про міліцію" (далі - Закон №565-XII), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі - Порядок №850), містять виключний перелік підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, наявності яких у позивача не встановлено. Тому, на думку позивача він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч.6 ст.23 Закону №565-XII. Також зазначає, що 1998 році звільнений з підрозділів Державної пожежної охорони, які на той час входили до складу МВС. Отже, належить до осіб рядового і начальницького складу МВС. З огляду на викладене, просив задовольнити позов.

Ухвалою від 11.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачам строк надання відзиву на позовну заяву.

30.11.2020 представник відповідача 2 подав суду відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено І групу інвалідності, відбувся 26.02.2020, а первинно інвалідність ІІІ групи встановлено 05.02.1998. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

08.12.2020 представник відповідача 1 подав суду відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що медико-соціальна комісія позивачу проведена з порушенням порядку, оскільки під час її проведення не залучались представники закладів охорони здоров`я МВС. Також, після первинного встановлення позивачу інвалідності пройшло 22 роки, що виключає призначення йому одноразової грошової допомоги. Крім того зазначає, що причиною інвалідності позивача визначено виконання службових обов`язків, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Тому виплата грошової допомоги має бути здійснена відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) суду не надали, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Згідно з даними трудової книжки позивача від у період з 01.10.1977 до 26.01.1998 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Відповідно до витягу з акту огляду МСЕК від 05.02.1998 серії МСЕ №001197 позивачу в становлено 3 групу інвалідності.

Згідно з довідкою НАСК «Оранта» від 17.06.2020 №02-05/73 позивач у 1998 році отримав страхову виплату за обов`язковим державним обов`язковим особистим страхуванням у розмірі 8067,60 грн. за встановлення 3 групи інвалідності у період проходження служби.

З 27.05.2011 позивачу встановлено 2 групу інвалідності (виписка з акту огляду МСЕК від 31.05.2011 серії 10 ААА №355759).

05.02.2020 Черкаською обласною МСЕК №1 позивачу встановлена 1 група інвалідності безтерміново у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (виписка з акта огляду МСЕК від 26.02.2020 серії 12 ААБ №768062), та визначено 90% втрати працездатності (довідка від 26.05.2020 серії 12 ААА №033981).

У зв`язку з цим, позивач звернувся до УМВС України в Черкаській області із заявою від 23.06.2020 (вх.№1/П-269) про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 1 групи інвалідності.

До заяви додав копії: паспорта та РНОКПП; довідок МСЕК; довідки з НАСК «Оранта»; постанови ВЛК; експертного висновку; свідоцтва про хворобу; довідки Управління соціального захисту населення; довідки про участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та відповідного посвідчення; посвідчення інваліда війни; індивідуальної програми реабілітації.

07.09.2020 УМВС України в Черкаській області складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності на підставі п.3.2. Порядку №850. Висновок підписано головою ліквідаційної комісії Р.В. Ражевим та членом ліквідаційної комісії О.В. Лихенко.

Вказаний висновок разом поданими позивачем документами направлений Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.

За наслідками розгляду цих документів Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом від 08.10.2020 №34055/15-2020 повернув матеріали до Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Зокрема зазначено, що за результатами опрацювання матеріалів встановлено медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317 (далі - Положення №1317), відповідно до якого МСЕК колишніх працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Однак, при проведення МСЕК позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались.

Також вказано, що позивач проходив службу та звільнений 26.01.1998 з посади заступника начальника 13-ї СДЧП з охорони м. Золотоноша та Золотоніського р-ну та мав звання майора внутрішньої служби. Отже, позивач належав до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони та не був працівником міліції. Тому норми Закону №565-XII та Порядку №850 на нього не розповсюджуються.

Про вказані обставини позивача повідомлено листом УМВС України в Черкаській області від 19.10.2020 №П-234.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся в суд з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

На підставі ч.6 ст.23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

02 липня 2015 року прийнято Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

На виконання пункту 2 розділу II "Прикінцевих положень" Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №850, що набрав чинності з 31.10.2015.

Пунктом 1 Порядку №850 встановлено, що даний порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з п.2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності (250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи).

Разом з цим, відповідно до п.4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Суд зазначає, що Верховний Суд розглядав справу з подібними правовідносинами (№711/1837/18), висновки у якій обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Зокрема у постанові від 22.10.2020 у наведеній справі Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов такого висновку щодо застосування положень ст.23 Закону №565-XII та п.4 Порядку №850 у подібних правовідносинах (п. 41):

(1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;

(2) Закон №565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон №580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;

(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;

(4) передбачені пунктом 4 Порядку №850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;

(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.

Застосовуючи цей висновок до обставин справи, Верховний Суд у вказаній справі звернув увагу на те, що оскільки між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, за наслідками якого встановлено вищу групу інвалідності минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Як установлено судом вище відповідно до витягу з акту огляду МСЕК від 05.02.1998 серії МСЕ №001197 позивачу в становлено 3 групу інвалідності. З 27.05.2011 позивачу встановлено 2 групу інвалідності (виписка з акту огляду МСЕК від 31.05.2011 серії 10 ААА №355759).

05.02.2020 Черкаською обласною МСЕК №1 позивачу встановлена 1 група інвалідності безтерміново у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (виписка з акта огляду МСЕК від 26.02.2020 серії 12 ААБ №768062), та визначено 90% втрати працездатності (довідка від 26.05.2020 серії 12 ААА №033981).

Оскільки повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено І групу інвалідності, відбувся 26.02.2020, а первинно інвалідність ІІІ групи встановлено 05.02.1998. тобто між цими подіями минуло понад два роки, суд дійшов висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Також відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 10.09.2020 у справі №591/245/17 зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

Оскільки судом вище встановлено відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 1 групи інвалідності, аргументи сторін щодо проведення МСЕК щодо позивача з порушенням п.10 Положення №1317 та належності позивача до працівників МВС суд не оцінював, як такі, що не впливають на вирішення цього спору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя О.А. Рідзель