Справа № 120/5298/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 січня 2021 р. Справа № 120/5298/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив:

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції на його користь заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період за 2015-2017 роки року в сумі 11328,06грн грн.;

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що у період з листопада 2015 року по даний час проходить службу в управлінні патрульної поліції у м.Львові ДПП в складі батальйону №3.

Відповідно до листа -відповіді Управління патрульної поліції у Львівській області позивач у 2015 році відпрацював 10 нічних змін, у 2016-66 нічних змін, у 2017 році-61 нічну зміну.

Разом з тим, відповідачем не здійснено виплату доплати за службу в нічний час.

Ухвалою суду від 06.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

15.10.20 року до суду надійшло клопотання про уточнення позовних вимог у зв`язку з неправильним зазначенням найменування позивача.

28.10.20 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказали, що наведений у позовній заяві розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем з доплати за службу в нічний час є неправильним, оскільки позивачем враховано фактично відпрацьований час та не взято до уваги норму пункту 11 розділу ІІ Порядку №260.

Також відповідач вказує, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат та є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року витребувано у відповідача розрахунок заборгованості з доплати за службу в нічний час відповідно до "Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 року.

28.12.2020 року відповідачем подано клопотання про продовження терміну для подання доказів.

04.01.2020 року надійшов розрахунок доплати за службу в нічний час позивача за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 у період з листопада 2015 року по даний час проходить службу в управлінні патрульної поліції у м.Львові ДПП в складі батальйону №3.

Відповідно до листа -відповіді Управління патрульної поліції у Львівській області позивач у 2015 році відпрацював 10 нічних змін, у 2016-66 нічних змін, у 2017 році-61 нічну зміну.

Разом з тим, відповідачем не здійснено виплату доплати за службу в нічний час.

У зв`язку із зазначеним позивач 02.07.2020 року звернувся до Управління патрульної поліції у Львівській області з проханням нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за вказаний період.

У відповідь повідомлено, що заява позивача скерована до Департаменту патрульної поліції для вирішення по суті.

В свою чергу, Департаментом патрульної поліції на таку заяву було надіслано відповідь від 06.08.2020 року №14316/41/5/05-2020, в якій зазначено, що довідки несення служби в нічний час від Управління патрульної поліції у Львівській області не надходили, а тому підстави для виплати за службу в нічний час відсутні. Крім того, зазначили, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відтак за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VIII).

За змістом положень частини десятої статті 62 цього Закону до гарантій професійної діяльності поліцейського віднесено право поліцейського на своєчасне і в повному обсязі отримання грошового забезпечення та інших компенсаційних виплат відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Частиною 1 ст. 91 Закону встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських:

1) службу у святкові та вихідні дні;

2) службу позмінно;

3) службу з нерівномірним графіком;

4) службу в нічний час.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (Постанова № 988) визначено, що Національна поліція з метою організації своєї діяльності фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України інших джерел, не заборонених законом, а також забезпечує ефективне і цільове їх використання.

Відповідно до п. 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Водночас підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 988 постановлено виплачувати поліцейським доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 у відповідності до ст. 94 Закону № 580-VIII та Постанови № 988, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (Порядок № 260).

Згідно з пунктом 3 Розділу І вказаного Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 Розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Пунктом 15 Порядку № 260 визначено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Як встановлено судом, за період роботи в поліції з листопада 2015 по грудень 2017 року позивач ОСОБА_1 відповідно до розстановки сил та засобів відпрацював 137 нічних змін, що підтверджується відповіддю на адвокатський УПП у Львівській області від 26.06.2020року.

Втім, відповідач не здійснював позивачу доплату за службу в нічний час, як це передбачено Постановою № 988 та Порядком № 260.

Згідно з розрахунками представника позивача, заборгованість відповідача перед позивачем у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року становить 11328,06 грн.

Разом з тим, на ухвалу суду відповідачем надано розрахунок доплати за службу в нічний час позивача за спірний період в розмірі 5581, 53 грн.

Також у відзиві відповідач зазначив, що наведений у позовній заяві розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем з доплати за службу в нічний час є неправильним, оскільки позивачем враховано фактично відпрацьований час та не взято до уваги норму пункту 11 розділу ІІ Порядку №260.

Суд, перевіривши розрахунки позивача та розрахунки, надані відповідачем, враховуючи правила розрахунку встановлені п.11 Розділом ІІ Порядку №260, погоджується із розрахунком відповідача, оскільки позивачем невірно здійснено розрахунок та враховано фактично відпрацьований час за місяць, при цьому має враховуватися кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що відповідач безпідставно не здійснював позивачу доплату за службу в нічний час, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року в сумі 5581,53грн. визнаються судом обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Що стосується посилань відповідача на п.11 Розділу І Порядку №260 щодо того, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, то такі до уваги судом не беруться оскільки відповідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в п. 2.3 мотивувальної частини Рішення № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року вказав, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

В цьому ж Рішенні Суд також вказав, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов`язане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат.

Враховуючи зазначене, звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час, яка є складовою заробітної плати поліцейського, не обмежується будь-яким строком.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським об`єднанням «Мицик і партнери» укладено Договір № 427 про надання правничої допомоги від 09.06.2020.

Відповідно до п. 1.1 предметом даного договору є надання адвокатом правової допомоги на умовах і в порядку визначеному договором щодо стягнення частини невиплаченої заробітної плати (доплати за службу в нічний час).

Підпунктом 3.1 Договору визначено, що правова допомога оплачується відповідно до акту виконаних робіт.

Гонорар сплачується клієнтом в момент підписання договору або протягом календарних днів з дня отримання рахунку.

Як вбачається з акту виконаних робіт від 24 вересня 2020 року виконавцем в інтересах клієнта виконано оформлення адвокатського запиту-0,5 год; оформлення заяви до відповідача від імені клієнта-0,5год; складна та оформлення позовної заяви-2 год.

Всього 3 години, вартість однієї години становить 500грн, всього 1500грн.

Згідно з квитанцією від 30.06.2020 позивач оплатив гонорар адвоката в сумі 1500,00 грн.

Отже, витрати позивача в розмірі 1500,00 грн на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та доводяться належними і допустимим доказами.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності таких витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

У відзиві відповідач вказує, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат та є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Також посилається на те, що акт виконаних робіт складено 24 веренся, а гонорар сплачено 30 червня 2020 року.

Разом з тим, як зазначалося судом, відповідно до п.3.3 Договору гонорар сплачується клієнтом в момент підписання договору або протягом календарних днів з дня отримання рахунку. Договір укладено 09 червня 2020 року, адвокатський запит направлено до відповідача також у червні 2020 року.

Доводи відповідача не спростовують розмір витрат на правничу допомогу, які поніс позивач.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат у цій справі документально підтверджені витрати позивача на правничу допомогу становлять 1500,00 грн.

В силу вимог ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Загальна ціна позову становить 11328,06 грн. А оскільки заявлені позовні вимоги судом задоволені на суму 5581,53 грн (49,27% зі 100%), то, відповідно, понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі 739,05грн (1500 х 49,27 / 100%).

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 739,05 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року в сумі 5581, 53 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривня 53 копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 739,05 грн (сімсот тридцять дев`ять гривень гривень 05 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, )

Повне судове рішення складено та підписано суддею 11.01.2021 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна