Справа № 380/7531/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/7531/20 пров. № А/857/14228/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Шевчук С.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сподарик Н.І.), ухвалене у письмовому провадженні в м.Львові 26 жовтня 2020 року у справі №380/7531/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

16.09.2020 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просила: визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.09.2020 щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати без обмеження максимальним розміром пенсії, у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 11.08.2020 перерахунок (обчислення) та виплачувати їй без обмеження максимальним розміром пенсії, у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.01.2020 року №07-11/5/20, виданої ліквідаційною комісією Львівського апеляційного господарського суду, з урахуванням фактично сплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на перехід, за своїм бажанням і в порядку, що визначений законом, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, як непрацездатний член сім`ї померлого годувальника, для якої його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування та яка сама одержувала пенсію (за віком). Суд першої інстанції зазначив, що судді, який вийшов у відставку може виплачуватися або пенсія на умовах, визначених законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, в залежності від вибору останнього. Суд першої інстанції вказав, що встановлене державою матеріальне й соціальне забезпечення судді (пенсійне забезпечення та довічне грошове утримання судді) мають спільну мету та призначення й є однією з форм гарантій незалежності судді, що кореспондує ст.126 Конституції України. Суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність обмеження особи в праві отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника через помилкову кваліфікацію органами Пенсійного фонду отримуваної померлим годувальником щомісячної грошової виплати (довічне грошове утримання судді у відставці), яка за своєю суттю, змістом і метою є тотожною до пенсійної виплати. Суд першої інстанції прийшов до переконання, що позивач має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці ОСОБА_2 , обчисленої відповідно до ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, в розмірі 50 відсотків від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що жодним нормативно-правовим актом не регламентовано призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в тому числі і Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Скаржник вказує, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою соціального забезпечення суддів, а не пенсію. Скаржник зазначає, що базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі норм Закону №1058 є саме розмір пенсії годувальника, яку чоловік позивачки не отримував. Скаржник зазначає, що позивач звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону №1058. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є тотожним до щомісячної грошової виплати.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що аргументи скаржника є суперечливими між собою, доводи відповідача не відповідають нормам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 25.11.1969 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Відповідно до довідки Львівського комунального ремонтно-авіаційного підприємства від 10.08.2020 № 424 та акта № 124 від 31.07.2020 ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , перебувала на його утриманні, доходи чоловіка були для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 припинила працювати 01.06.1999 (запис №15), з 24.01.2000 - отримувала призначену пенсію за віком.

ОСОБА_2 з 05.02.1981 по 15.12.2006 обіймав посаду судді та звільнений з посади першого заступника голови Львівського апеляційного господарського суду у зв`язку з виходом у відставку, після чого отримував щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 20.07.2020 Серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вчинено актовий запис № 1182.

Згідно з рішенням 060 ОСОБА_2 перераховано пенсію у зв`язку з зміною окладу, розмір пенсії з надбавками з 01.01.2020 - 51 570,69 грн.

11.08.2020 ОСОБА_1 звернулася у Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, в якій просила призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Разом із заявою ОСОБА_1 подала оригінал довідки Львівського апеляційного господарського суду, яку просила долучити до матеріалів пенсійної справи та врахувати під час обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

На підставі поданої заяви та долучених документів, з 11.08.2020 ОСОБА_1 переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058, пенсію призначено в розмірі 50% пенсії за віком годувальника і розмір такої становив 6 510,93 грн.

25.08.2020 ОСОБА_1 звернулася у Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просила здійснити з 21.07.2020 перерахунок (обчислення) та виплату без обмеження максимальним розміром пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

Листом від 09.09.2020 Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до статті 37 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в таких розмірах: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 % пенсії за віком померлого годувальника. Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника залежить від страхового стажу годувальника та заробітку, який він одержував за життя та з якого було сплачено внески до Пенсійного фонду; частиною 3 статті 27 Закону №1058 (зі змінами, які внесено Законом №3668 та які набули чинності з 01 жовтня 2011 року) визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; пенсію у зв`язку з втратою годувальника обчислено в розмірі 50 % пенсії за віком годувальника і її розмір з 11.08.2020 становить 6 510, 93 грн. Пенсія виплачується в повному обсязі. Вказано, що ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років виплачується пенсія на умовах, визначених Законом №1058, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою соціального забезпечення суддів, а не пенсією. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 в розмірі 50% від суми його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підстави відсутні.

Вважаючи вищенаведені дії необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №1058-IV), відповідно до статті 1 якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника є одним із видів пенсійних виплат.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та закріплено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Отже, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається члену сім`ї померлого годувальника, для якого допомога померлого годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування, але який (члену сім`ї померлого) й сам одержував пенсію, за наявності бажання перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. При цьому, отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що отримувала померла особа.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 після виходу у відставку з 01.01.2007 отримував щомісячне грошове утримання в розмірі 90 відсотків величини суддівської винагороди, яку він отримував на посаді заступника голови Львівського апеляційного господарського суду.

Отже, позивач за сукупності встановлених обставин справи, має право на перехід, за своїм бажанням і в порядку, що визначений законом, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, як непрацездатний член сім`ї померлого годувальника, для якої його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування та яка сама одержувала пенсію (за віком).

Не заперечуючи можливість призначення позивачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника, призначаючи таку пенсію, скаржник не враховує спеціального статусу годувальника - судді у відставці ОСОБА_2 й ту обставину, що він отримував не пенсію за віком, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, чинний на час призначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Виплата за вибором судді, який вийшов у відставку, пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, передбачена і статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Конституційний Суд України в пункті 7 мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Згідно з пунктом 3 рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Таким чином, судді, який вийшов у відставку, за його вибором може виплачуватися або пенсія, в разі досягнення відповідного віку, або щомісячне довічне грошове утримання судді. При цьому, як пенсія, так і щомісячне довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу та за своїм змістом є регулярними щомісячними грошовими виплатами, які призначаються у встановленому державою порядку як захід забезпечення належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків судді.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в даному випадку право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника стало залежним від місця роботи та посади годувальника, що призвело до ситуації, в якій позивач виявилась позбавленою права на належну пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику було призначено довічне грошове утримання, яке відмовився врахувати відповідач при розрахунку.

Проте, оскільки пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті, а тому відмова у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника з сум щомісячного грошового утримання судді у відставці, яке отримував померлий чоловік позивача на момент смерті, не може бути визнана правомірною.

Так, згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації.

Отже, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання судді у відставці призначена на законних підставах та була регулярною виплатою, яка за правовою природою прирівняна до пенсійної виплати за рахунок державних коштів, а тому не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить «особистий та надмірний тягар» для позивача, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв`язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законодавством.

Право членів сім`ї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, умови пенсійного забезпечення передбачені спеціальним законом, підтримано Верховним Судом у справі №236/3193/16-а у постанові від 09 листопада 2018 року.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності обмеження особи в праві отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника через помилкову кваліфікацію органами Пенсійного фонду отримуваної померлим годувальником щомісячної грошової виплати (довічне грошове утримання судді у відставці), яка за своєю суттю, змістом і метою є тотожною до пенсійної виплати.

Таким чином, позивач має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці ОСОБА_2 , обчисленої відповідно до статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, в розмірі 50 відсотків від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, обмеження максимального розміру такої пенсії не застосовуються, оскільки, відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», воно встановлене для пенсії за віком.

При цьому, рішення органу Пенсійного фонду, яким позивачу відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, не містить інших підстав для відмови, які би могли визнаватися законними, й відповідач не навів їх у ході розгляду цієї справи.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% пенсії за віком годувальника, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, вчинені дії не відповідають вимогам обґрунтованості та добросовісності.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови відповідача у перерахунку та виплати пенсії позивачу у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі №380/7531/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
С. М. Шевчук
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 04.01.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України