Справа № 380/8227/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2021-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8227/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2021 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить визнати протиправним та скасувати Рішення Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 26 червня 2020 року за № 271 «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 ».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області із заявою з проханням надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,02 га по АДРЕСА_1 , з метою отримання її згодом у власність. Вказує, що Рішенням 31 сесії сьомого скликання Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 26 червня 2020 року за №271 ОСОБА_1 відмовлено у наданні у власність земельної ділянки площею 0,02 га в межах території парку села Унятичі з метою розміщення об`єктів для ведення господарської діяльності. Зазначає, що вирішуючи зазначене депутати Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області взяли за основу думку громади с. Унятичі, викладену в заяві від 22.04.2020, адресованій сільському голові с. Унятичі, оскільки на всій території парку необхідно влаштувати об`єкти рекреаційного, спортивно-оздоровчого призначення, дотримуючись вимог ст. 33 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо комплексної забудови території, яка здійснюється з метою забезпечення реалізації громадських інтересів і спрямовується на попереднє проведення інженерної підготовки, спорудження зовнішніх інженерно-транспортних мереж, об`єктів соціальної сфери, житлових будинків, інших об`єктів будівництва.

Вважає, що станом на сьогодні відсутнє законодавство про місцеві референдуми, а звернення громади (в розумінні звернення жителів села Унятичі від 22.04.2020) без зазначення місця проживання осіб, що підписались на зверненні, визнається анонімним і розгляду не підлягає (ч. 1 ст. 8 Закону України "Про звернення громадян").

Також вважає, що твердження у тексті оскаржуваного рішення про те, що ця оспорювана ділянка площею 0,02 га знаходиться на території паркової зони с. Унятичі, є нічим іншим, як службове підроблення. Вказує, що із долученої відповіддю на адвокатський запит спеціалістом - землевпорядником Виконавчого комітету Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області В.Кравець копії рішення Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 17 грудня 2018 р. за №176 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зелених насаджень" тільки доручено сільському голові М.Матолінцю забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зелених насаджень (п/п 2.1 Рішення), але станом на сьогодні виготовлений зазначений проект землеустрою (якщо такий дійсно виготовлений) не затверджено на сесії Унятицької сільської ради у відповідності до діючого законодавства (згідно п/п 3 Рішення), а тому будь-якої межі паркової зони в с. Унятичі не існує. Вказує, що підставність твердження про відсутність меж паркової зони в с. Унятичі Дрогобицького району підтверджується також ідентичністю розміщення земельної ділянки площею 0,0605 га для обслуговування будівні магазину, що належить гр. ОСОБА_2 , згідно рішення сесії 5 скликання №53 від 01.03.2007 Унятицької сільської ради, на підставі якого видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 14 червня 2007 р. (Серія ЯД №497468).

Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року позовну залишено без руху.

Ухвалою від 30 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 07 грудня 2020 року відмовлено в розгляді справи в судовому засіданні.

Відповідач правом на подання відзиву передбаченим ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 30.10.2020 Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області отримала 06.11.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.35).

Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

ОСОБА_1 звернулася із заявою до Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області з проханням надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,02 га по АДРЕСА_1 , з метою отримання її згодом у власність.

Відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні у власність земельної ділянки площею 0,02 га в межах території парку села Унятичі з метою розміщення об`єктів для ведення господарської діяльності (а.с.11).

У змісті оскаржуваного рішення зазначено таку підставу «Розглянувши клопотання ОСОБА_1 щодо надання у власність земельної ділянки для ведення підприємницької діяльності площею 0,02 га на тереторії паркової зони в селі Унятичі, беручи до уваги думку громади щодо необхідності влаштування в межах всієї території парку об`єктів рекреаційного, спортивно - оздоровчого призначення, дотримуючись вимог ст. 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо комплексної забудови території, яка здійснюється з метою забезпечення реалізації громадських інтересів і спрямовується на попереднє проведення інженерної підговки, спорудження зовнішніх інженерно-транспортних мереж, об`єктів соціальної сфери, житлових будинків, інших об`єктів будівництва, а також на благоустрій території, керуючись ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»».

Згідно відповіді Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 31.08.2020 №211 (а.с.10) проінформовано представника позивача, що : « 1. Генерального плану забудови села Унятичі Дрогобицького району немає. 2. На засіданні XXXI сесії сьомого скликання від 26.06.2020 р. № 271 прийнято рішення № 271 « Про розгляд клопотання ОСОБА_1 » ( копія рішення додається) 3. Надаємо копію документу, що підтверджує думку громадян щодо рекреаційного облаштування території паркової зони (парку) села Унятичі Дрогобицького району Львівської області. 4. Надсилаємо Вам копію сесії сільської ради від 17.12.2018 № 176 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зелених насаджень » (парку) 5. Направляємо Вам копії документів щодо торговельного комплексу і магазину ) в с.Унятичі фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 . До речі, свідоцтво про право власності на нерухоме майно (нежиле приміщення магазину) від 19.02.2008 завірене та підписане чоловіком заявниці ОСОБА_3 »

Позивач не погоджуючись з діями відповідача звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів з даною позовною заявою.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст. ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Частиною 1, 4 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондує ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 27 березня 2018 року в справі № 463/3375/15-а, від 10 липня 2018 року в справі № 806/3095/17.

Згідно із змістом Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 26 червня 2020 року за № 271 «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 » судом встановлено, що відповідач не навів жодної підстави відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України для відмови позивачу у наданні вказаного дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки.

Протилежного відповідачем не наведено, не надано суду нормативно-правових актів, генеральних планів населеного пункту, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідач свою позицію щодо позову не висловив, хоч і належним чином повідомлений про розгляд даної справи в суді.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Більше того, у відповіді відповідача зазначено, що генерального плану забудови села Унятичі Дрогобицького району немає.

Отже, підстав для відмови у наданні відповідачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, судом не встановлено, а такими підставами могли бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначені підстави, як наведено вище, регламентовані положеннями ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено в Ухвалі Конституційного Суду України "Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України" від 29 вересня 2015 року N 44-у/2015 (Справа N 2-40/2015).

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 19.01.2016 року (справа №824/167/15-а/21-3690а15).

Відтак, суд дійшов висновку, що вказані підстави відмови в оскаржуваному рішенні є формальними.

Виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13) та від 07 червня 2016 року (справа №21-1391а16).

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України ).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 26 червня 2020 року за № 271 «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 », винесене не на підставі, що передбачені чинним законодавством, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити повністю.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 26 червня 2020 року за № 271 «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 ».

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) з Унятицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області (вул. Паркова, 2, с. Унятичі, Дрогобицький район, Львівська область, 82128; ), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень, 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.01.2021.

Суддя Коморний О.І.