Справа № 640/32643/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 січня 2021 року м. Київ № 640/32643/20

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Федорчук А.Б., розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація

адвокатів України» в особі Ради адвокатів України (04070, м. Київ, вул.

Борисоглібська, буд. 3, 2-ий поверх)

про визнання протиправним та скасування рішення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України, в якій просить суд: визнати протиправними та скасувати пункти 2 та 3 рішення Ради адвокатів України від 21 вересня 2020 року №82 «Про відомості в ЄРАУ стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ».

Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить:

- зупинити дію пунктів 2 та 3 рішення №82 Ради адвокатів України від 21 вересня 2020 року «Про відомості в ЄРАУ стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » в частині притягнення адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №005739 від 09 червня 2016 року, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 26 травня 2016 року №49) до дисциплінарної відповідальності до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №640/32643/20;

- заборонити до набрання законної сили рішенням по суті спору вносити до Єдиного реєстру адвокатів України запису про висновки та рішення, викладені у пункті 2 та 3 рішення №82 Ради адвокатів України від 21 вересня 2020 року «Про відомості в ЄРАУ стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ».

Вказана заява обґрунтована тим, що оскаржуваний акт є таким, що тимчасового обмежує позивача у можливостях здійснення незалежної професійної діяльності та отримання винагороди за дану діяльність, вільно обрану останнім. Внаслідок прийняття оскаржуваного акту, позивач тимчасово позбавляється як можливості здійснення адвокатської діяльності за вже вкладеними останнім угодами, так і можливості укладення нових угод в період дії цього акту.

Також позивач вказав, що на утриманні у позивача є малолітні діти, а дружина перебуває у декретній відпустці.

Вирішуючи заяву по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.5 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч.2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен врахувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд не приймає до уваги твердження заявника, що оскаржуване рішення має очевидні ознаки протиправності, оскільки до такого висновку суд може дійти лише за результатами розгляду справи по суті, з`ясуванню всіх обставин у справі та дослідженню всіх доказів, які містяться у справі і якими обґрунтовані позиції сторін.

Обставини правомірності чи неправомірності оскаржуваного позивачем рішення, дію якого він просить суд зупинити, можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду по суті адміністративної справи, при перевірці правомірності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Висновки суду про протиправність рішення відповідача до розгляду справи по суті з огляду на предмет позову, означатимуть надання оцінки оскаржуваному рішенню без урахування усіх доводів та доказів учасників справи у сукупності, оскільки, з урахуванням предмета позову в даній адміністративній справі, перевірка протиправності рішення можлива лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. Тобто, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Тобто, забезпечення позову у такий спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Проте, позивач у заяві не навів конкретних доказів на підтвердження того, що саме у цій справі, за заявленими позовними вимогами невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За наведених обставин, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову, з огляду на те, що на підтвердження своїх доводів, заявником не надано належних доказів, та не надано достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150-154, п. 9 ч. 5 ст. 243, ст. 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Відповідно до ч. 5 та 8 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147- VIIІ).

Суддя А.Б. Федорчук