Справа № 640/7507/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Київ № 640/7507/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрщеного провадження адміністративну справу

за позовомПІДПРИЄМСТВА З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА»
до Офісу великих платників податків Державної податкової служби
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2019 року № та стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що ним не отримувався акт перевірки №0053/28-10/05-03-01/РРО/30603572 від 06.12.2019 року, на який міститься посилання в податковому повідомленні-рішенні від 26.12.2019 року №, невірного зазначення контролюючим органом адреси. Окрім цього, Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» стверджує, що змінний звіт АЗС за формою №17-НП не є документом первинного обліку, відсутність підстав для застосування санкцій, передбачених статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки жодних операцій з продажу не облікованих товарів позивачем не здійснювалось, а в акті перевірки не зафіксовано. Також позивач стверджує про передчасність висновку контролюючого органу щодо обов`язкового стягнення нестачі з винних осіб.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує, що контролюючим органом не спростовано факту належного ведення обліку нафтопродуктів на АЗС, не встановлено фактів реалізації не облікованих нафтопродуктів.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Офісом великих платників податків Державної податкової служби проведено фактичну перевірку господарської одиниці за адресою: м. Київ, проспект бажана 2А Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна», за наслідком якої складено акт фактичної перевірки від 05.12.2019 року (реєстраційний номер №0053/28-10/05-03-01/РРО/30603572 від 06.12.2019 року) (далі - акт фактичної перевірки).

Фактичною перевіркою встановлено порушення вимог:

- пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР, а саме видача розрахункових документів не встановленої форми на повну суму проведеної операції, зокрема у фіскальних чеках РРО за фіскальними №, №, не зазначено повної адреси господарської одиниці;

- пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР щодо порушення ведення в порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, зокрема, при здійсненні замірів пально-мастильних матеріалів в резервуарах перевіркою встановлено їх наявну кількість на загальну суму 1 213 385, 39 грн., які не обліковано підприємством у встановленому законодавством порядку (відсутність Змінних звітів форм №17-НП, Журналів обліку надходження пального за формою №13-НП, актів інвентаризації тощо);

- пункту 36 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року №481/95-ВР щодо реалізації алкогольних напоїв через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним №, що не зазначений у переліку додатку ЕККА до ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний №06590, виданої ГУ ДФС у м. Києві11.07.2018 року, терміном дії з 07.08.2018 року по 06.08.2019 рік.

Тут і надалі висновки акту фактичної перевірки.

Не погоджуючись із висновками акту фактичної перевірки Підприємством з іноземними інвестиціями «Амік Україна» подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 21.12.2019 року №14627/10/28-10-05-03-01-10 відповідачем вирішено викласти висновки акту фактичної перевірки 0053/28-10/05-03-01/РРО/30603572 від 06.12.2019 року у новій редакції, а саме:

« - перевіркою АЗС ПІІ «Амік Україна» в порушення вимог пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР встановлено факт видачі розрахункових документів не встановленої форми на повну суму проведеної операції, зокрема, у фіскальних чеках РРО за фіскальним №, № не зазначено повної адреси господарської одиниці та факт реалізації пального без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 48 326, 34 грн.

Зокрема дослідивши документи, що надано підприємством до заперечення, на АЗС встановлено нестачу пально-мастильних матеріалів у загальній кількості 1 698,52 л на загальну суму 48 326,34 грн, а саме:

- бензину «А-92», у кількості 532,25 л за ціною 27,69 грн за 1 літр, на суму 14 738,00 грн;

- бензину «А-95 Є» у кількості 606,13 л, за ціною 28,69 грн за 1 літр, на суму 17389,87 грн;

бензину «А-95 Є ЕКТО» у кількості 153,04 л, за ціною 29,69 грн. за 1 літр, на суму 4543,77 грн.;

- дизпалива «ДП ЄВРО», у кількості 350,68 л за ціною 28,49 грн.. за 1 літр, на суму 9 990,87 грн.;

дизпалива «ДП Є ЕКТО», у кількості 56,42 л. за ціною 29,49 грн. за 1 літр, на суму 1663,83 грн.

З урахуванням зазначеного, перевіряючи дійшли висновку, що встановлена нестача пального на АЗС свідчить про його реалізацію без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

- перевіркою АЗС ПІІ «Амік Україна», в порушення вимог пункту 36 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19. грудня 1995 року № 481/95-ВР (із змінами і доповненнями), встановлено факт реалізації алкогольних напоїв через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним №, що не зазначений у переліку додатку ЕККА до ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний №06590, виданої ГУ ДФС у м. Києві 11.07.2018 року, терміном дії з 07.08.2018 року по 06.08.2019 року.».

Надалі, на підставі акту фактичної перевірки №0053/28-10/05-03-01/РРО/30603572 від 06.12.2019 року з урахуванням висновку Офісу великих платників податків ДПС від 21.12.2019 року №50/28-10-05-03-01 на заперечення ПІІ «Амік Україна» до акту перевірки, де встановлено порушення пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.12.2019 року №, яким застосовано до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 1,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Надалі, рішенням ДПС України від 12.03.2020 року №9136/6/99-00-0105-06-06 скаргу позивача на спірне рішення залишено без задоволення, а останнє - без змін.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час їх виникнення та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

У відповідності до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно із пунктом 802.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до положень пунктів 80.7-80.10 статті 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб`єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Положеннями статті 86.5 статті 86 ПК України передбачено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Наказом Державної податкової адміністрації від 12.08.2008 року №534 затверджено Методичні рекомендації щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, які розроблено з метою використання їх посадовими особами органів державної податкової служби (далі - органи ДПС) при оформленні актів (довідок) перевірок за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій (далі - акт перевірки). Форма акта перевірки наведена у додатку 1 до Методичних рекомендацій.

Методичні рекомендації можуть використовуватися посадовими особами органів ДПС при оформленні матеріалів документальних перевірок суб`єктів господарювання - юридичних осіб, їх філій, відділень та інших відокремлених підрозділів, а також фізичних осіб - підприємців, з урахуванням нормативно-правових актів, які регулюють їх господарську діяльність.

Тут і надалі Методичні рекомендації.

У відповідності до пункту 8 Методичних рекомендацій датою акта перевірки є дата підписання акта посадовими особами органу ДПС, що проводили перевірку, та посадовими особами суб`єкта господарювання.

Датою реєстрації акта перевірки в органі ДПС за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання є дата його реєстрації (не пізніше наступного робочого дня після його складання) у журналі реєстрації матеріалів перевірки підрозділу контролю за розрахунковими операціями органу ДПС (додаток 2 до Методичних рекомендацій), посадові особи якого здійснювали перевірку такого суб`єкта.

Датою реєстрації акта перевірки в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання є дата його реєстрації (у день отримання такого акта) у журналі реєстрації матеріалів перевірки підрозділу контролю за розрахунковими операціями органу ДПС за місцем державної реєстрації такого суб`єкта господарювання.

Реєстраційний номер акта перевірки складається із порядкового номера в журналі реєстрації перевірок (чотири розряди), коду області (два розряди), коду органу ДПС (два розряди), коду структурного підрозділу органу ДПС, відповідального за проведення перевірки (два розряди), коду за ЄДРПОУ суб`єкта господарювання (вісім розрядів) або ідентифікаційного номера фізичної особи за ДРФО (десять розрядів). Загальна структура реєстраційного номера акта перевірки суб`єкта господарювання - юридичної особи оооо/оо/оо/оо/оооооооо, суб`єкта господарювання - фізичної особи - оооо/оо/оо/оо/оооооооооо.

У разі якщо суб`єкт господарювання здійснює свою діяльність не за місцем, яке зазначене у свідоцтві про державну реєстрацію такого суб`єкта, акт перевірки, складений посадовими особами органу ДПС, реєструється у журналі реєстрації актів перевірок і протягом трьох робочих днів після його реєстрації направляється до органу ДПС за місцем державної реєстрації вказаного суб`єкта. Копія акта перевірки з відміткою про реєстрацію у журналі реєстрації актів перевірки зберігається в органі ДПС за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Рішення про застосування сум штрафних (фінансових) санкцій за наслідками розгляду матеріалів перевірки приймає керівник органу ДПС (або його заступник) за місцем реєстрації суб`єкта господарювання протягом десяти робочих днів від дня реєстрації акта перевірки. Рішення про застосування сум штрафних (фінансових) санкцій вручається керівнику суб`єкта господарювання (або особі, що його заміщає) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення в установленому порядку та визначені терміни.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що номер акту фактичної перевірки №0053/28-10/05-03-01/РРО/30603572 від 06.12.2019 року є його реєстраційним номером у відповідності до положень Методичних рекомендацій, а відтак посилання позивача на не отримання такого акту (з урахуванням отримання та підписання ним акту від 05.12.2019 року) не можуть бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Переходячи до суті виявлених контролюючим органом порушень суд зверне увагу на наступне.

Так, спірне рішення прийнято за порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Тут і надалі Закон №265/95-ВР

У відповідності до пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Положеннями пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР передбачено, що у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Між тим, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, серед іншого посилається на відсутність підстав для застосування санкцій, передбачених статтею 20 Закону №265/95-ВР.

Суд при вирішенні спору по суті не враховує вказані доводи Підприємства з іноземними івестиціями «Амік Україна» мотивуючи це наступним.

Так, статтею 20 Закону №265/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

В даному випадку, штрафна санкція застосована до позивача на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР. Жодних штрафних санкцій за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому законом порядку контролюючим органом до Підприємства з ІІ «Амік Україна не застосовувались.

Таким чином, посилання позивача в цій частині суд залишає поза увагою.

Суд відмічає, що оцінці в межах даної адміністративної справи підлягає перевірка наявності чи відсутності порушення позивачем пунктів 1, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, за яке, в свою чергу, і було застосовано до нього штрафні санкції, передбачені спірним рішенням.

Як вже було вказано судом вище, пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Між тим, як слідує із листа контролюючого органу від 21.12.2019 року №14627/10/28-10-05-03-01-10, на думку відповідача, позивачем допущено 2 порушення, які покладені в основу оскаржуваного рішення, а саме:

1. встановлено факт видачі розрахункових документів не встановленої форми на повну суму проведеної операції, зокрема, у фіскальних чеках РРО за фіскальним №, № не зазначено повної адреси господарської одиниці;

2. встановлено факт реалізації пального без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 48 326, 34 грн.

Перевіряючи наявність чи відсутність першого порушення суд вкаже наступне.

Так, у позовній заяві позивач посилається на те, що зазначення поштової адреси - Бажана, 2 у фіскальних чеках РРО за фіскальним №, № не є помилковою та повною мірою узгоджується із реєстраційними документами АЗС, та зокрема, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в ДРРП №111766768 від 25.01.2018 року.

Суд не може погодитьсь із наведеним мотивуючи це наступним.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.02.2016 року за №220/28350 затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), яке розроблено відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти. Вимоги цього Положення не поширюються на розрахункові проїзні та перевізні документи на залізничному (крім приміського) й авіаційному транспорті, квитки на міські та приміські автомобільні маршрути, міський електротранспорт, білети державних лотерей, квитанції на послуги поштового зв`язку.

Тут і надалі Положення №13.

У відповідності до пункту 2 Положення №13 адреса господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею, а господарська одиниця - стаціонарний або пересувний об`єкт, у тому числі транспортний засіб, де реалізуються товари чи надаються послуги та здійснюються розрахункові операції.

Згідно із пунктом 3 Положення №13 установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів.

У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Відповідно до пункту 1 розділу II Положення №13 фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - касовий чек) - розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Форма № ФКЧ-1 касового чека наведена в додатку 1 до цього Положення.

Згідно із пунктом 2 розділу II Положення №13 касовий чек повинен містити такі обов`язкові реквізити: найменування господарської одиниці; адресу господарської одиниці; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери «ПН»; для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), перед яким друкуються великі літери «ІД» (ідентифікаційні дані); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством); назва товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ); позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати; загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «УСЬОГО»; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери «ПДВ»; для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком розмір ставки такого податку, загальну суму такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку. У реквізиті «Акцизний податок» його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення; порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери «ФН»; напис «ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК» та найменування або логотип виробника.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що фіскальний касовий чек на товари (послуги) є розрахунковими документом надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги) та має, серед іншого, містити такий обов`язковий реквізит - адресу господарської одиниці, якою, в свою чергу є адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користуванні господарською одиницею.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, зміст позовної заяви, позивач не заперечує, що у відповідності зі свідоцтвом про право власності на житлову споруду від 10.07.2003 року серія НС №010007431 він є власником автозаправної станції, площею 69,80 кв.м. в місті Києві за адресою: проспект Миколи Бажана, будинок 2 (літера А).

Таким чином, саме адреса АЗС - місто Київ, проспект Миколи Бажана, б. 2 (літера А) є, в розумінні Положення №13, адресою господарської одиниці.

Суд наголошує, що в даному випадку АЗС виступає як цілісний майновий комплекс та, на думку суду є господарською одиницею, оскільки на ній реалізуються товари (надаються послуги) та здійснюються розрахункові операції.

Інші посилання позивача, у тому числі на Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2018 року №186), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773, оскільки остання визначає механізм проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, господарських будівель та споруд з метою: 1) встановлення їх наявності; 2) визначення їх фактичної площі та об`єму; 3) огляду та опису наявних конструктивних елементів об`єктів; 4) встановлення наявності змін у їх плануванні та складі; 5) визначення фізичного зносу конструктивних елементів об`єктів, та не встановлює визначення адреси.

Зважаючи на вищевикладене суд, вважає, що до спірних правовідносин в цій частині слід застосовувати Закон №265/95-ВР та Положення №13.

Разом з цим, при вирішенні спору по суті суд враховує пояснення контролюючого органу, що відповідно до Реєстраційного посвідчення № (форма №3-РРО), виданого Офісом великих платників податків ДФС 19.07.2017 року позивачу на РРО з фіскальним номером , моделі ND-74, заводський номер НД04000591 , версія програмного забезпечення MX 702.01, що призначений у сфері застосування РРО - роздрібна торгівля, реалізація пального для використання в господарській одиниці АЗС з магазином №11-15, за адресою: м. Київ, проспект Миколи Бажана, б. 2 (літера А).

Заперечень щодо наведеного Підприємством з іноземними інвестиціями «Амік Україна» у відповідь на відзив на позовну заяву не надано, як і не повідомлено суд про недостовірність інформації в цій частині.

Приймаючи до уваги те, що судом в ході розгляду справи встановлено відсутність у фіскальних чеках РРО за фіскальним №, № повної адреси господарської одиниці, а саме: м. Київ, проспект Миколи Бажана, б. 2 (літера А), суд вважає, що такі розрахункові документи, з урахуванням приписів пункту 3 Положення №13 не можуть бути прийняті як розрахункові.

Підсумовуючи вищевикладене суд погоджується із висновком контролюючого органу про порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР в частині видачі розрахункових документів не встановленої форми на повну суму проведеної операції, зокрема, у фіскальних чеках РРО за фіскальним №, № без зазначення повної адреси господарської одиниці.

Таким чином суд вважає вірним застосування відповідачем штрафної санкції, передбаченої пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР в цій частині.

Що ж стосується висновків Офісу ВПП ДПС щодо реалізації Підприємством з ІІ «Амік Україна» пального без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 48 326, 34 грн. суд вкаже наступне.

Наведений висновок відповідача базується на досліджені наданих позивачем до заперечення документів та доказів, які, в свою чергу, свідчать про нестачу на АЗС пально-мастильних матеріалів у загальній кількості 1 698,52л. на загальну суму 48 326,34 грн., а саме: бензину «А-92», у кількості 532,25 л. за ціною 27,69 грн. за 1 літр, на суму 14 738,00 грн.; бензину «А-95 Є» у кількості 606,13 л., за ціною 28,69 грн. за 1 літр, на суму 17 389,87 грн.; бензину «А-95 Є ЕКТО» у кількості 153,04 л., за ціною 29,69 грн. за 1 літр, на суму 4 543,77 грн.; дизпалива «ДП ЄВРО», у кількості 350,68 л. за ціною 28,49 грн.. за 1 літр, на суму 9 990,87 грн.; дизпалива «ДП Є ЕКТО», у кількості 56,42 л. за ціною 29,49 грн. за 1 літр, на суму 1 663,83 грн.

На думку відповідача, вказана нестача пального на АЗС свідчить про його реалізацію без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

У відповідності до пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Разом з цим, наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів (далі - Інструкція).

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Ця Інструкція не поширюється на видобуток нафти, здавання її з системи магістральних нафтопроводів споживачам та на міждержавні перевезення нафти і нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Пунктом 2 Інструкції визначено позначення та скорочення, де АЗС - автозаправна станція; ТТН - товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти); РРО - реєстратор розрахункових операцій.

Відповідно до підпункту 10.2.1 пункту 10.2 розділу 10 Інструкції приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС.

На підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП (додаток 14) (пп. 10.2.4 пункту 10 розділу 10 Інструкції).

Відповідно до положень підпунктів 10.3.1-10.3.4 пункту 10.3 розділу 10 Інструкції розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року N 1315.

ПРК мають забезпечувати індикацію ціни нафтопродукту, кількості та загальної вартості виданої дози нафтопродукту.

Облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Положеннями підпунктів 10.4.1 - 10.4.3 пункту 10 розділу 10 Інструкції визначено, що на АЗС здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС N 17-НП.

Під час приймання-передавання зміни оператори АЗС:

визначають залишки нафтопродуктів на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни (цей залишок переноситься з графи "обліковий залишок попередньої зміни"), надходження нафтопродуктів за зміну, які підтверджено відповідними документами, та кількості відпущених за зміну нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників усіх ПРК, ОРК (обліковий залишок);

вимірюють загальний рівень нафтопродуктів і рівень підтоварної води в кожному резервуарі та за результатами вимірювань визначають об`єм нафтопродуктів (фактичний залишок);

роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виконаних розрахункових операцій, що заносяться до фіскальної пам`яті;

передають залишок готівки;

перевіряють наявність та фіксацію у місцях, передбачених експлуатаційним документом, свинцевих пломб з відбитком повірочного тавра та відповідність відбитку цих тавр у формулярах на ПРК, ОРК.

У разі встановлення розбіжності фактичної і облікової кількості нафтопродуктів у резервуарі в границях відносної похибки методу вимірювання маси згідно з ГОСТ 26976 зміна передається і приймається за обліковим залишком нафтопродукту. Перевищення фактичного залишку на кінець зміни над обліковим залишком на кінець зміни понад допустиме граничне відхилення фіксується у змінному звіті. У разі перевищення розбіжності фактичної і облікової кількості нафтопродуктів у резервуарі понад зазначених норм керівництво повинно вжити заходів щодо проведення позачергової інвентаризації. До встановлення обставин перевищення фактичного залишку на кінець зміни над обліковим залишком на кінець зміни понад допустиме граничне відхилення обліковий залишок не корегується.

Після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою N 17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими ТТН здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.

Згідно розділу 14 «Облік руху нафти та нафтопродуктів» Інструкції під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафто-продуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання.

Для чіткої регламентації роботи відповідальних осіб, контролю за своєчасним виконанням ними своїх посадових обов`язків та інших технологічних і організаційних операцій, а також для своєчасного оформлення первинних документів та передання їх до бухгалтерської служби підприємства головний бухгалтер розробляє графіки документообігу. У графіках зазначається, у який термін, ким оформлюються і підписуються первинні документи, у якому порядку вони здаються до бухгалтерської служби. Графіки затверджуються керівником підприємства та є обов`язковими для виконання всіма відповідальними особами.

Облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об`ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов`язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Приймання нафти і нафтопродуктів, які не належать підприємству, також відображається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП.

Кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

Рух нафти і нафтопродуктів у резервуарах за добу фіксується матеріально відповідальними особами в журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП з урахуванням пункту 14.4 цієї Інструкції. Рух облікових залишків за марками нафти та нафтопродуктів фіксується матеріально відповідальними особами в товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП, у тому числі окремо щодо кожного власника нафти та нафтопродукту.

Вищезазначені документи обліку мають бути пронумеровані, прошнуровані, засвідчені підписом керівника та печаткою підприємства.

Для оперативного контролювання за наявністю нафти і нафтопродуктів у резервуарах, з яких здійснювався відпуск нафтопродуктів, матеріально відповідальні особи повинні здійснювати вимірювання кількості нафтопродуктів щодоби, у інших резервуарах - за встановленим на підприємстві порядком.

Якщо в результаті перевірки між обліковим залишком і фактичним залишком нафти і нафтопродуктів виявлені розбіжності, які перевищують норми природних втрат та границі відносної похибки вимірювання, матеріально відповідальна особа повинна письмово повідомити про це керівника підприємства для прийняття рішення з визначення причин розбіжності. У разі потреби керівник підприємства своїм розпорядженням призначає вибіркову інвентаризацію.

Записи в товарній книзі кількісного руху нафти і нафтопродуктів здійснюють за марками і видами матеріально відповідальні особи:

під час приймання - на підставі приймального акта або ТТН;

під час відпуску - на підставі реєстрів відпуску за добу.

Залишок нафти та нафтопродуктів обчислюється після кожного запису в товарній книзі.

Усі первинні документи матеріально відповідальні особи здають до бухгалтерської служби підприємства за реєстрами (відомостями) та підписами. Реєстри (відомості) складаються у двох примірниках. У реєстрі мають відображатись дані: дата;складання реєстру; назва і номер документа; найменування, марка і вид нафти або нафтопродукту; кількість відпущених нафти і нафтопродуктів в одиницях маси. На відпущені нафту і нафтопродукти, що не належать підприємству, матеріально відповідальні особи складають реєстри (відомості) окремо на кожного власника нафти або нафтопродукту.

Первинні документи приймаються бухгалтерською службою підприємства від матеріально відповідальних осіб за реєстрами (відомостями) і підписами, перевіряються і групуються за постачальниками і споживачами.

Водночас, облік нафтопродуктів на АЗС регламентовано пунктом 16 Інструкції.

Згідно приспів підпункту 16.1 пункту 16 Інструкції матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі N 17-НП, та надходження готівки. Зроблені під час перевірки змінних звітів виправлення засвідчуються підписами операторів АЗС, керівника АЗС та головного бухгалтера або за його дорученням іншим працівником бухгалтерської служби підприємства (пп. 16.2 п. 16 Інструкції).

В свою чергу, на підставі перевірених змінних звітів та первинних документів бухгалтерська служба підприємства нафтопродуктозабезпечення складає місячну накопичувальну відомість та обігові відомості, у яких відображаються: кількість завезених на АЗС нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива залежно від масової частки сірки) та цінами; закупівельна вартість та вартість реалізації завезених нафтопродуктів; кількість та вартість нафтопродуктів, реалізованих споживачам за готівку, у тому числі сума ПДВ; кількість та вартість нафтопродуктів, реалізованих споживачам за безготівковими розрахунками згідно з відомостями, за талонами та платіжними картками; результати інвентаризації нафтопродуктів та готівки (пп. 16.3 п. 16.3 Інструкції).

Аналізуючи наведені положення суд приходить до висновку про наявність у суб`єкта господарювання, який займається хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України обов`язку здійснювати облік руху нафти та нафтопродуктів у відповідності до Інструкції, який полягає на початкову етапі у прийнятті працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності та в подальшому оприбуткуванні прийнятого нафтопродукту на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто внесення записів в журнал обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП.

Крім того, дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП.

Подальший облік нафти та нафтопродуктів безпосередньо на АЗС здійснюється матеріально відповідальними особами АЗС, які ведуть такий облік за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, що складається у двох примірниках, перший примірник якого разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи, тобто на АЗС.

При цьому, відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Контролюючий орган стверджує, що ним було встановлено під час розгляду заперечень нестачу пального на АЗС, що, на думку останнього, вказує на їх реалізацію без застосування реєстраторів розрахункових операції.

Суд зазначає, що у листі від 21.12.2019 року №14627/10/28-10-05-03-01-10 (аркуш 13) контролюючий орган вказує про те, що ним виявлено нестачу пального, яка підлягає відшкодуванню, проте, Підприємством з ІІ «Амік Україна» до перевірки не надано жодних підтверджуючих документів щодо проведення інвентаризації нафтопродуктів.

Проте, суд не може погодитись із наведеним висновком мотивуючи це наступним.

Так, позивачем надано до суду журнал обліку надходжень нафтопродуктів АЗС №11-15, розпочатий 01.01.2019 року по 25.01.2020 року, акти інвентаризації на АЗС №11-15, загальні відомості результатів інвентаризації нафтопродуктів, акти виміру нафтопродуктів, змінні звіти форми №17-НП.

Згідно із підпунктом 13.7 пункту 13 Інструкції робочі інвентаризаційні комісії: здійснюють інвентаризацію нафти та нафтопродуктів; разом з представниками бухгалтерської служби підприємства беруть участь у визначенні результатів інвентаризації і розробляють пропозиції щодо заліку нестач і надлишків, а також списання нестач у межах природних втрат; уносять пропозиції з питань упорядкування приймання, зберігання та відпуску нафти та нафтопродуктів, удосконалення обліку та кількісного їх збереження; відповідають за своєчасність і додержання порядку здійснення інвентаризації відповідно до розпорядження керівника підприємства за повноту та точність внесення до актів інвентаризації даних про фактичну наявність нафтопродуктів та готівки; оформлюють акт інвентаризації нафти та нафтопродуктів на підприємствах за формою N 24-НП (додаток 21), на АЗС - акт інвентаризації на АЗС за формою N 25-НП (додаток 22).

У відповідності до підпункту 17.1 пункту 1 Інструкції загальні фактичні втрати нафти та нафтопродуктів уключають: природні втрати під час транспортування, приймання, зберігання та відпуску; разові втрати під час проведення планових робіт, пов`язаних з технічним обслуговуванням і ремонтом технологічного обладнання, зачищенням резервуарів і трубопроводів; разові втрати під час пошкоджень, аварій, порушень правил та технологій обслуговування обладнання та виконання робіт, пов`язаних з технічним обслуговуванням і ремонтом технологічного обладнання, зачищенням резервуарів і трубопроводів та від стихійного лиха (землетрусу, повені тощо).

Втрати нафти і нафтопродуктів у межах затверджених норм визначаються для кожного резервуара і зараховуються на операційні витрати в бухгалтерському обліку підприємства. Норми природних втрат застосовуються лише в разі виявлення фактичних нестач. Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів виключно резервуарами місткістю до 100 м3, розрахунок для кожного резервуара природних втрат під час приймання, зберігання та відпуску не є обов`язковим. У цьому разі розрахунок природних втрат нафтопродуктів під час приймання, зберігання та відпуску здійснюється за марками нафтопродукту.

Підпунктами 17.4-17.5 пункту 17 Інструкції у разі, коли фактичні безповоротні втрати від зачищення резервуарів і трубопроводів або кількість нафтопродуктів, переведених до нижчих сортів, перевищує встановлені підприємством граничнодопустимі норми, документи щодо зачищення резервуарів передаються на розгляд постійно діючої комісії підприємства, яка встановлює причини розходжень, винних у цьому осіб і джерела відшкодування збитку, завданого підприємству.

У разі ухвалення рішення постійно діючою комісією підприємства про відшкодування збитків за рахунок винних осіб розрахунок суми збитків здійснюється, виходячи з ціни реалізації з ПДВ.

Суд наголошує, що відсутність підтверджуючих документів щодо відшкодування нестачі пального беззаперечно не свідчить про його реалізацію.

Жодних належних та достатніх доказів на підтвердження реалізації такої нестачі контролюючим органом до суду не надано.

Таким чином, на думку суду відсутні достовірні докази, які б давали можливість стверджувати про реалізацію нестачі пального без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що контролюючим органом в порядок та спосіб не доведено достатніми та належними доказами наявність складу порушення, передбаченого пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Додаткового суд звертає увагу на те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем за порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а не пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Окрім цього, штрафна санкція спірним рішенням застосовано за одне порушення у розмірі 1 гривні.

Проте, судом оцінка вказаним вище обставинам надана, з урахування доводів позивача та зазначення про вказані обставини у розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до акту фактичної перевірки №0053/25/10/05-03-01/РРО/30603572 від 16.12.2019 року, з урахуванням висновку Офісу великих платників податків ДПС від 21.12.2019 року №50/28-10-05-03-01 на заперечення ПІІ «Амік Україна».

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на те, що в ході розгляду справи судом встановлено порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, за яке, в свою чергу, оскаржуваним рішенням до останнього застосовано штрафні санкції, суд не вбачає ознак протиправності такого рішення.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відповідність спірного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що, в свою чергу, зумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, б. 68, ) до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11г, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева