Справа № 620/5264/20
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року Чернігів Справа № 620/5264/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Парафіївської селищної ради про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Парафіївської селищної ради про визнання протиправною відмови відповідача, оформленої рішенням п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання від 03.08.2020 № 368, у наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно до заяви (клопотання) від 24.06.2020; зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно до заяви (клопотання) від 24.06.2020 та доданих до неї документів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що всупереч частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідач відмовив в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га із земель комунальної власності на території Парафіївської селищної ради. Вказує, що зазначена відповідачем підстава відмови спростовується витягом НВ-020 від 31.08.2019 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно якого земельна ділянка з кадастровим номером: :03:000:1578 має площу 2,6277 га, з яких рілля становить 2,6277 га, тобто, за складом угідь земельна ділянка є повністю ріллею, а не земельною ділянкою під господарськими будівлями та дворами.

Відповідачем відзив на позов подано не було.

Про відкриття провадження у справі відповідач був повідомлений належним чином за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.06.2020 (вх. № Г-307/04-08 від 25.06.2020) ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Парафіївської селищної ради, що знаходиться за межами населеного пункту с. Мартинівка Ічнянського району Чернігівської області, до якої було додано копію паспорту, РНОКПП та графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 15-18).

Рішенням п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання Парафіївської селищної ради від 03.08.2020 № 368 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 » вирішено відмовити позивачу у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності Парафіївської селищної ради орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Парафіївської селищної ради (за межами с. Мартинівка) Ічнянського району Чернігівської області у зв`язку з тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1578, загальною площею 2,6277 га у 2018 році була проінвентаризована та передана у комунальну власність Парафіївській селищній раді, право комунальної власності зареєстроване, за складом угідь - під господарські будівлями та дворами. Зазначений склад угідь земельної ділянки не дозволяє надати її у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с. 25).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Згідно частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

В силу пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з аналізу зазначених норм, будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, суд зазначає, що у статті 118 Земельного кодексу України міститься загальне посилання на те, що місце розташування земельної ділянки повинно відповідати вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із системного аналізу норм земельного законодавства суд дійшов висновку, що при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проєктам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Таким чином, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) наведеним вище вимогам.

Також, згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постановах від 10.12.2013 у справі № 21-358а13, від 11.10.2016 у справі № 806/3787/13-а отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (користування). Відтак, формальні підстави в не наданні дозволу свідчать про зловживання своїм обов`язком відповідача надати такий дозвіл у відповідності до вимог закону, чим порушуються права позивача, гарантовані Конституцією України.

Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Аналізуючи наведені норми законодавства та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги законодавства, які регулюють порядок звернення до органів місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на розробку проєкту відведення земельної ділянки.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно вимог частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надається відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про надання дозволу або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

Як вже зазначалося судом, рішенням п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання Парафіївської селищної ради від 03.08.2020 № 368 позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1578, загальною площею 2,6277 га у 2018 році була проінвентаризована та передана у комунальну власність Парафіївській селищній раді, право комунальної власності зареєстроване, за складом угідь - під господарські будівлями та дворами. Зазначений склад угідь земельної ділянки не дозволяє надати її у власність для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, згідно Публічної кадастрової карти України (map.land.gov.ua) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.08.2020 № НВ-020 земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1578 за категорією земель є землями сільськогосподарського призначення та відноситься до земель запасу (а.с. 46, 19).

Суд звертає увагу, що згідно частини другої статті 19 Земельного кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Як встановлено судом, земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1578 є землями запасу, а тому може бути надана у власність або користування громадян чи юридичних осіб.

Таким чином, відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проєкту землеустрою не ґрунтується на вимогах Закону та свідчить про порушення відповідачем права позивача на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За таких обставин, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання Парафіївської селищної ради від 03.08.2020 № 368 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 »; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.06.2020 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Парафіївської селищної ради, що знаходиться за межами населеного пункту с. Мартинівка Ічнянського району Чернігівської області.

Водночас суд зазначає, що позовна вимога про визнання протиправною відмови відповідача, оформленої рішенням п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання від 03.08.2020 № 368, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно до заяви (клопотання) від 24.06.2020 охоплюється визнанням протиправним та скасування рішення п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання Парафіївської селищної ради від 03.08.2020 № 368 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 », тобто порушені права позивача вже захищені судом.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно до заяви (клопотання) від 24.06.2020 та доданих до неї документів, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволів на розроблення проєктів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Крім того, як судом вже було зазначено, передумовою надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є певний алгоритм дій уповноваженого органу щодо перевірки розташування земельної ділянки на відповідність вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 21.08.2018 у справі № 810/3393/17.

Згідно частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що, в даному випадку, належною сплатою судового збору при поданні до суду фізичною особою адміністративного позову вважається сплата судового збору в розмірі 840,80 грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позову за рахунок бюджетних асигнувань Парафіївської селищної ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 420,40 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач має право на звернення до суду з заявою про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Парафіївської селищної ради (вул. Тараса Шевченка, буд. 95, смт. Парафіївка, Ічнянський район, Чернігівська область, 16730, ) про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення п`ятдесят сьомої сесії сьомого скликання Парафіївської селищної ради від 03.08.2020 № 368 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Парафіївську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.06.2020 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Парафіївської селищної ради, що знаходиться за межами населеного пункту с. Мартинівка Ічнянського району Чернігівської області.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Парафіївської селищної ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.01.2021.

Суддя Н.М. Баргаміна