Справа № 200/13312/18-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 р. Справа№200/13312/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа Державна судова адміністрація України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому вважаючи свої права порушеними просив:

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити йому заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити сплату єдиного соціального внеску з нарахованої йому заробітної плати за вказаний час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Верховного Суду від 01.02.2018 року його позов до Верховної Ради України про визнання незаконною постанови задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 05 липня 2012 року № 5126-VІ «Про звільнення судді», якою його було звільнено з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Він приступив до виконання обов`язків судді вказаного суду та отримував заробітну плату згідно зі штатним розкладом. Проте заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року йому не нарахували та не виплатили. Замість цього Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області листом від 22 жовтня 2018 року № 05-1467/18 повідомило про те, що Територіальне управління не має правових підстав для вирішення питання щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із звільненням його з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області; крім того, зазначений період без відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, не може вважатися вимушеним прогулом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача мав вирішувати Верховний Суд при розгляді відповідної справи. Просив в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року в даній справі, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити сплату єдиного соціального внеску з нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за вказаний час вимушеного прогулу.

Постановою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу. В той же час, задовольняючи позов в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суди не дослідили питання обчислення середньої заробітної плати, не визначили її розмір та, відповідно, не навели у своїх рішеннях розрахунків належних до стягнення сум.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні; у відповідача витребувані докази, а саме:

- довідку про середньомісячну заробітну плату позивача, обчислену виходячи з виплат за останні 2 повні календарні місяці роботи, що передували його звільненню, яке відбулося 16 липня 2012 року (з відображенням кількості відпрацьованих позивачем днів в кожному з цих місяців), яка була би складена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100;

- пояснення з додаванням документально підтверджених відомостей з питань: з чи нарахований позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року; якщо так, то в якій сумі і виходячи з якої формули та складових його обчислення, і чи виплачений він позивачу.

На виконання ухвали суду відповідач надав пояснення, в яких зазначав, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року у справі №200/13312/18-а, після набрання ним законної сили, здійснило розрахунок суми заробітної плати, що підлягала виплаті ОСОБА_1 . Між тим, виконання зазначеного рішення суду мало здійснюватися виключно за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» Державною казначейською службою України. Однак для Територіального управління дана програма та відповідний кошторис доведені не були; розпорядником коштів, передбачених зазначеною бюджетною програмою, відповідно до закону є Державна судова адміністрація України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів. Враховуючи наведене, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з поважних причин не мало можливості і не здійснило виконання судового рішення в повному обсязі, а саме в частині виплати грошових коштів.

Також відповідач надав суду розрахунок заробітної плати, що підлягає виплаті ОСОБА_1 в даній справі, який було проведено відповідно до п. 2 розд. ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а саме виходячи з розміну усіх складових суддівської винагороди за останні два календарні місяці, що передували його звільненню, згідно з яким заробітна плата за весь час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно, що підлягає виплаті позивачу в даній справі складає 1 677 823,98 грн. (з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів).

Також відповідач надав суду довідку від 04 січня 2021 року №04-05/21 про середньомісячну заробітну плату позивача.

Позивач подав письмові пояснення, в яких зазначав, що погоджується з розрахованою відповідачем сумою заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року - 1 677 823,98 грн. (з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів). Просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму заробітної плати.

Позивач подав клопотання про проведення судового засідання без його участі.

В судове засідання представники інших учасників справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Неявка у судове засідання таких осіб не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, в справі №200/9642/19-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, встановлені наступні обставини щодо позивача.

Указом Президента України від 31 серпня 2004 року № 1026/2004 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

14 грудня 2004 року позивачем прийнято присягу судді.

Постановою Верховної Ради України від 14 квітня 2010 року, позивач обраний на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області безстроково.

29 травня 2012 року Вища Рада Юстиції прийняла рішення № 748/0/15-12 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за порушення присяги.

05 липня 2012 року Верховна Рада України прийняла постанову № 5126-VІ про звільнення позивача з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з порушенням присяги.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною постанови від 05 липня 2012 року № 5126-VІ відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року, у лютому 2013 року позивач подав до Європейського суду з прав людини заяву проти України.

19 січня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_1 № 15073/13, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Постановою Верховного Суду України від 07 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року задоволено частково: постанову Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Рішенням колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 01 лютого 2018 року в справі № 800/341/17 (П/9901/18/18), позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання постанови незаконною - задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 05.07.2012 року № 5126-VІ «Про звільнення судді».

12 вересня 2018 року наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 12-к скасовано наказ від 13 липня 2012 року № 13-к про відрахування судді ОСОБА_1 13 липня 2012 року зі штату вказаного суду у зв`язку з порушенням присяги; наказано вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з 13 вересня 2018 року; продовжено виплачувати ОСОБА_1 раніше встановлену щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу як такому, що має стаж роботи станом на 16 липня 2012 року 28 років 07 місяців 06 днів; наказано відділ планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року.

Підставами для винесення зазначеного наказу голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року № 12-к була заява ОСОБА_1 , рішення Верховного Суду України від 01 лютого 2018 року № 800/341/17 (П/9901/18/18) та рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 № 15073/13 від 19 січня 2017 року.

Після цього позивач приступив до виконання обов`язків судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області та отримував заробітну плату згідно зі штатним розкладом.

Однак, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року позивачу нарахована та виплачена не була.

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 22 жовтня 2018 року № 05-1467/18 позивача повідомлено про те, що відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У рішенні Верховного Суду від 01 лютого 2018 року № 800/341/17 (П/9901/18/18) судом не вирішено питання щодо виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому Територіальне управління не має правових підстав для вирішення питання щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із звільненням з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Крім того, зазначений період з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року без відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, не може вважатися вимушеним прогулом.

Судом також встановлено, що відповідно до наданого відповідачем розрахунку, який проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно, що підлягає виплаті позивачу в даній справі, становить 1 677 823,98 грн. (з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абз. 1, 3 та 4 п. 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 3 п. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пункт 10 Порядку передбачає коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу (тарифної ставки).

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, визначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату позивача від 04 січня 2021 року №04-05/21, що складена на вимогу суду Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 повні календарні місяці роботи (травень та червень 2012 року) становила 737,01 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу позивача, на які поширюються вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після звільнення, яке відбулося 16 липня 2012 року, а сама за період вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року, - всього 1 557 робочий день.

Отже, виходячи з наведених вимог законодавства середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь, становить 1 677 823,98 грн.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідній сумі з вирахуванням з вказаної суми шляхом сплати з неї належних до сплати податків і зборів (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2, ), третя особа Державна судова адміністрація України (01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ), про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 677 823 (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч вісімсот двадцять три) грн. 98 (дев`яносто вісім) коп. з вирахуванням з вказаної суми шляхом сплати з неї належних до сплати податків і зборів.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 11 січня 2021 року.

Суддя Т.В. Логойда