Справа № 280/114/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ЗАБЕЗПЕЧЕННІ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

11 січня 2021 рокуСправа № 280/114/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калашник Ю.В., розглянувши заяву Товариства з додатковою відповідальністю «ПОЛОГПОСТАЧ» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «ПОЛОГПОСТАЧ» (, 70615, Запорізька область, Пологівський район, с.Пологи, вул. Північна, 1А) до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, Київ, проспект Перемоги, 14, ), до Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (69083, м. Запоріжжя, вул. Музична, 2а) про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «ПОЛОГПОСТАЧ» до Державної служби України з безпеки на транспорті, до Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, у якій позивач просить суд: скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №225188 від 22.12.2020, №225204 від 29.12.2020, №225205 від 29.12.2020, №225206 від 29.12.2020, які були прийняті Придніпровським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення адміністративного позову (вх. № 689 від 06.01.2021), в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №225188 від 22.12.2020, №225204 від 29.12.2020, №225205 від 29.12.2020, №225206 від 29.12.2020, які були прийняті Придніпровським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що оскаржувані постанови набрали законної сили, строк пред`явлення їх до виконання становить три місяці, що значно перевищує строк розгляду подібних справ у суді. Зазначає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є виконавчим документом та за умови відсутності факту добровільного виконання такого рішення органу державного контролю, підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Зазначає, що позивачу невідомо чи були вже пред`явлені спірні постанови до виконання, проте спірні постанови будуть пред`явлені до 29 березня 2021 року, проте до вказаного строку рішення суду у цій справі не набере законної сили. Позивач вказує, що судове оскарження спірних постанов, відповідно не зупиняє їх виконання, а тому наведене свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Також зазначає, що чинним законодавством не регулюються випадки повернення помилково чи передчасно стягнутих штрафів за правопорушення у сфері транспортного законодавства. Позивач також зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання оскаржуваних постанов. Також позивач посилається на той факт, що редакція Закону України «Про виконавче провадження» передбачає разом з відкриттям виконавчого провадження одночасне стягнення й виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, які в подальшому повернути буде не можливо. На підставі викладеного просить заяву задовольнити.

Суд, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову не вбачає підстав для її задоволення через наступне.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із частиною 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Принципами Рекомендації № К (89) 8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1998, визначено наступне:

приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта;

заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правоможний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади;

заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта;

провадження в суді має здійснюватися без зволікання.

Отже, тимчасовий судовий захист є гарантією і заходом «очікування». Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Адміністративний акт, як правило, підлягає негайному виконанню, і тому будь-яке клопотання стосовно відстрочення його виконання, обмеження або зміни його дії щодо особи має бути розглянуто в невідкладному порядку.

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова є виконавчим документом та у разі пред`явлення її до виконання органами державної виконавчої служби будуть вчинятися дії щодо примусового виконання, в той же час зазначає, що йому невідомо чи були вже пред`явлені спірні постанови до примусового виконання.

В той же час, суду не надано жодних доказів, якими б позивач обґрунтував, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Твердження позивача щодо можливості звернення відповідача до органів держаної виконавчої служби щодо примусового виконання оскаржуваних постанов є не доведеним жодних доказом.

В той же час, докази щодо відкриття виконавчого провадження у суду відсутні.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд, зокрема, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

На переконання суду, наведені заявником обставини, на думку суду, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним заявником шляхом, оскільки матеріали заяви про забезпечення позову не містять об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Всі наведені заявником доводи є припущеннями, які не підтверджуються жодними доказами. Доводи позивача, якими він обґрунтовує необхідність забезпечення позову, ґрунтуються лише на його припущенні, що без цього буде завдано шкоду законним правам та інтересам, унеможливить здійснення його господарської діяльності.

Крім того, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №826/13306/18.

Виходячи з рівності сторін в адміністративному судочинстві, обов`язку кожної зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається, а також завдання адміністративного судочинства та цілей, на які спрямовані заходи забезпечення позову, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав, що вказували б на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, отже в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову належить відмовити.

Відповідно ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Керуючись ст. ст. 150, 151,154 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю «ПОЛОГПОСТАЧ» про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.5 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.В.Калашник