Справа № 420/7011/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7011/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Білгород-Дністровського міського голови (адреса: 67700, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, вул. Михайлівська, 56), Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради (адреса: 67707, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, вул. Михайлівська, 56; ) та секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова Віктора Васильовича (адреса: 67700, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, вул. Михайлівська, 56) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова Віктора Васильовича, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови №188-К від 25.06.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади;

- зобов`язати Білгород-Дністровського міського голову поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради;

- стягнути з виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судом рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем, зазначено, що попередження позивача про звільнення у зв`язку зі скороченням штату, яке фактично відбулось оскаржуваним розпорядженням секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова Віктора Васильовича від 25.06.2020 року №188-К не відбувалось, що є грубим порушенням порядку розірвання трудового договору з ініціативи власника, в тому числі ст.ст. 36, 40, 49-2 КЗпП України. Позивач вказує, що чинне законодавство України не містить такого поняття як «виведення посади зі штатного розпису», а трудове законодавство не дає повноваження роботодавцю на звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України в разі «скорочення чисельності або штату». Крім того, секретарем Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_2 не запропоновано позивачу всі вакантні посади у Білгород-Дністровській міській раді, в її виконавчому комітеті та в інших виконавчих органах, які позивач міг би обійняти з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

03.08.2020 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

26.08.2020 року ухвалою суду позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви та позовну заяву залишено без руху.

14.09.2020 року позивачем на виконання ухвали суду усунено недоліки адміністративного позову.

21.09.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 12.10.2020 року.

19.10.2020 року за вх. №43474/20 від відповідача надійшов відзив в обґрунтування якого зазначено, що в структурі та загальній чисельності апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради мало місце скорочення чисельності працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого було скорочено посаду, яку обіймав ОСОБА_1 , позивача в установленому законом порядку за два місяці було попереджено про наступне вивільнення, запропоновано наявні у міській раді вакансії, що відповідали його спеціальності та рівню кваліфікації, від переведення на які він відмовився, а тому відповідачем звільнено позивача з дотриманням вимог трудового законодавства.

Ухвалою суду від 03.11.2020 року зупинено провадження у даній справі до 17.11.2020 року.

Ухвалою суду від 17.11.2020 року зупинено провадження у даній справі до 03.12.2020 року.

Ухвалою суду від 03.12.2020 року продовжено зупинення провадження у даній справі до 08.12.2020 року.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року продовжено зупинення провадження у даній справі до 22.12.2020 року.

22.12.2020 року за вх. №ЕС/1148/20 від позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

22.12.2020 року до судового засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

В свою чергу, згідно довідки про нездійснення фіксування судового засідання від 22.12.2020 року суд поновив провадження у справі та керуючись ч.9 ст.205 КАС України, суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Розпорядженням міського голови №148-К від 21.05.2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 05.03.2020 №1152 «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради», окрім іншого утворено у складі апарату виконавчих органів Білгород-Дністровської міської ради Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської Ради (зі статусом юридичної особи) (п.2.5.1. рішення) та припинено шляхом реорганізації через приєднання до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради (п.2.6. рішення).

На виконання вказаного рішення 31.03.2020 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради прийнято рішення №112 «Про затвердження штатного розпису апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради».

Вказаним рішенням виведено зі штатного розпису окрім іншого, посаду заступника начальника управління соціальної політики міської ради.

23.04.2020 року, ОСОБА_1 ознайомлено із розпорядженням відповідача №140-К про наступне вивільнення.

25.06.2020 року секретарем Білгород-Дністровської міської ради Грозовим В.В., який у відповідності до ч.2 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснює повноваження міською голови, видано розпорядження міською голови №188-К про звільнення ОСОБА_1 , заступника начальника управління соціальної політики міської ради, з займаної посади 26.06.2020 року у зв`язку зі скороченням штату, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Положеннями ст.43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ (далі - Закон №2493-ІІІ), служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Також п.1 ст.20 Закону №2493-ІІІ передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-ІІІ, дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

У рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Частина 3 ст.5 Закону України «Про державну службу» визначає, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом 4 ст.83 Закону України «Про державну службу» серед підстав для припинення державної служби передбачено її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.

За правилами п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частини 3 та 4 ст.87 Закону України «Про державну службу» визначають процедуру, якої слід дотримуватися суб`єкту владних повноважень під час звільнення державного службовця.

Так, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 6 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас ч.2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналіз норми п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України дає підстави для висновку, що для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білгород-Дністровської міської ради «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради» від 05.03.2020 року № 1152-VII, затверджено структуру та загальну чисельність апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради, яким утворені Департаменти, серед інших і Департамент соціальної сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради (зі статусом юридичної особи) у складі:

- Відділу організаційної роботи - 3 шт. одиниці;

- Відділу з питань праці та соціально-трудових відносин - 2 шт. одиниці;

- Відділу соціальних допомог та субсидій - 14 шт. одиниць;

- Відділу обслуговування та персоніфікованого обліку пільгового контингенту - 8 шт. одиниць;

- Відділу державних соціальних інспекторів - 2 шт. одиниці;

- Відділу бухгалтерського обліку та звітності - 4 шт. одиниці;

- Відділу охорони здоров`я (зі статусом, юридичної особи) - 1 шт. одиниця;

- Відділу у справах сім`ї та молоді -1 шт. одиниця;

- Служби у справах дітей (зі статусом юридичної особи) - 5 шт. одиниць.

При цьому, пунктом 2.6. вказаного рішення припинено шляхом реорганізації через приєднання до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради наступні структурні підрозділи, серед яких і Управління соціальної політики, в якому працював ОСОБА_1 .

31.03.2020 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради прийнято рішення № 112 «Про затвердження штатного розпису апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради» яким, затверджено штатний розпис (код класифікатор посад, назви структурних підрозділів та посад, кількість штатних посад, посадовий оклад та фонд заробітної плати).

Пунктом 6 вказаного рішення визначені посади які виводяться зі штатного розпису, зокрема і посада заступника начальника управління соціальної політики, на якій працював ОСОБА_1 .

Пунктом 10 цього рішення вирішено продовжити термін дії рішення виконавчого комітету від 12.01.2017 року № 02 «Про затвердження штатного розпису апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та її виконавчих органів» (зі змінами) відносно штатних посад, які підлягають скороченню, до вирішення питання згідно чинного законодавства.

Отже, на підставі вказаних рішень проведено реорганізацію управління соціальної політики через приєднання до Департаменту, затверджено структуру та загальну чисельність, а також штатний розпис апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради та виконавчих органів міської ради, в результаті прийняття нового штатного розпису, відбулося скорочення посад, серед інших і посада заступника начальника управління соціальної політики.

При цьому, розпорядженням міського голови від 23.04.2020 року № 140-к «Про попередження працівників Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради про наступне вивільнення» попереджено працівників про наступне вивільнення, запропоновано працівникам, які підлягають звільненню, інші посади у виконавчих органах міської ради згідно з додатком 2 та у разі незгоди або відмови від переведення на інші запропоновані посади, вирішено звільнити їх відповідно до чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що у додатку 1 до розпорядженням міського голови від 23.04.2020 року № 140-к міститься список працівників Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради попереджених про наступне вивільнення, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

При цьому, суд зазначає, що позивача попереджено про можливість наступного вивільнення, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується власним підписом ОСОБА_1 (т.2, а.с. 112).

За таких обставин, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що його не було попереджено про звільнення у зв`язку із скороченням штату, оскільки розпорядженням міського голови від 23.04.2020 року № 140-к працівників Білгород-Дністровської міської ради попереджено про наступне вивільнення, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, який передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Крім того, у додатку 2 до розпорядженням міського голови від 23.04.2020 року № 140-к міститься список працівників Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради, яким пропонуються посади, відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України.

Так, позивачу запропоновано 2 вакантні посади, а саме начальника відділу державних соціальних інспекторів та головного спеціаліста відділу соціальних допомог та субсидій, але ОСОБА_1 відмовився від переведення, про що свідчить підпис останнього (т.2, а.с. 122).

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що запропоновані йому посади передбачають наявність вищої освіти бухгалтерського спрямування, оскільки дослідивши посадову інструкцію головного спеціаліста відділу соціальних допомог та субсидій затвердженою міським головою 08.01.2019 року вимогою до освіти зазначено повна вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, магістра.

Крім того, доводи позивача про те, що він має переважне право на залишенні на роботі у зв`язку з безперервним стажем роботи, зокрема стаж роботи у виконавчих органах Білгород-Дністрової міської ради з червня 2016 року, вільне володіння державною мовою, наявним досвідом роботи інженера-програміста 1-ої категорії, а також що є помічником консультантом діючого депутата Білгород-Дністровської міської ради мають загальний характер переважного права перед іншими працівниками.

Більш того, надати правову оцінку переважного права позивача перед будь-яким іншим працівником немає можливості, оскільки позивач не вказав конкретно перед яким працівником у нього переважне право, на зайняття конкретної посади.

В свою чергу, посади директорів департаментів не були запропоновані позивачу, у зв`язку з тим, що вказані посади четвертої категорії посад посадових осіб місцевого самоврядування, тобто вищої категорії ніж наявна у позивача, призначення на які відбувається за умови проходження конкурсу (відповідно до ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

Крім того, доводи позивача щодо безпідставної відмови йому у переведенні його на посаду заступника директора департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я на яку переведено начальника управління охорони здоров`я Сибірпева Т.А., є безпідставним, оскільки ця посада також не могла бути запропонована позивачу, у зв`язку з тим, що рішення виконавчого комітету №112 від 31.03.2020 року яким затверджено штатний розпис заступником директора має бути начальник відділу, а ОСОБА_1 не був начальником.

Суд також вважає безпідставними доводи позивача про відсутність факту скорочення штату з посиланням на відсутність такого поняття як «виведення посади зі штатного розпису», яке на думку позивача, не передбачено чинним законодавством і не може бути підставою для звільнення.

Так, застосування терміну «виведення посади» допускається у кадрових документах.

Верховний Суд України розглядаючи трудові спори розцінював «виключення посади зі штатного розпису» як скорочення штату, оскільки на підприємстві має місце скорочення посад. Такі висновки зроблені у постановах від 15 січня 2020 року по справі № 641/397/17; від 21 лютого 2020 року по справі № 295/14195/18; від 08.07.2020 року по справі № 815/5600/15.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача щодо відсутності факту скорочення штату не приймаються до уваги судом, оскільки, штатний розпис міської ради до проведення реорганізації налічував - 180 штатних одиниць а після її проведення і затвердження нового штатного розпису з урахуванням змін -177 штатних одиниць, що підтверджується рішеннями міської ради від 26.09.2019 року № 1013- VI та від 23.04.2020 року № 1208-VI, що свідчить про проведення скорочення.

Отже, внаслідок змін в організації виробництва і праці відбулося скорочення штату працівників, позивача своєчасно попереджено про майбутнє звільнення, запропоновано наявні вакантні посади, на зайняття яких він не погодився, а тому, на думку суду, його звільнення відбулося з дотриманням норм матеріального права.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно прийнято розпорядження №188-К від 25.06.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з чим підстав для поновлення позивача на роботі немає.

На підставі встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Білгород-Дністровського міського голови (адреса: 67700, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, вул. Михайлівська, 56), Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради (адреса: 67707, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, вул. Михайлівська, 56; ) та секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова Віктора Васильовича (адреса: 67700, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, вул. Михайлівська, 56) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, відповідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Токмілова Л.М.

.