Справа № 527/1831/20
Суддя: Левицька Т. В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 527/1831/20
провадження 2-а/527/2/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Левицької Т.В.,

з участю секретаря судових засідань Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Глобине справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Рогового Романа Григоровича про визнати дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та відшкодування шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.10.2020 року серії ДПО18 № 971933 і закрити справу про адміністративне правопорушення. Стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 жовтня 2020 року інспектором ВБДР БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Роговим Романом Григоровичем відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 №971933, відповідно до якої водій ОСОБА_1 08 жовтня 2020 року близько 12 год 05 хв на 2 км а/д 01703036 Глобинського району, керував транспортним засобом КАМАЗ 45142, д.н.з. НОМЕР_1 та перевозив вантаж (кукурудзу) без відповідного документу, на підставі якого здійснено вантажні перевезення, чим порушив ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», за що його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено штраф у розмірі 255 грн.

З такою постановою позивач не згоден, зазначив, що 08.10.2020 він виконував роботу водія автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить фермерському господарству «Альтарес», по перевезенню зерна кукурудзи з поля фермерського господарства, правил дорожнього руху він не порушував та автомобіль (без причіпа) за своїм технічним станом та характеристиками не відноситься до транспортних засобів по перевезенню негабаритних вантажів. Цього ж дня о 12:05 год, позивача зупинив працівник поліції (відповідач) та став вимагати товаро-транспортну накладну на вантаж, зупинивши транспортний засіб, поліцейський не назвав причини зупинки, не представився, пояснення позивача про наявність талонів на перевезення вантажу до уваги не взяв і пішов від нього зупиняти інші автомобілі, приблизно через 45 хвилин відповідач повернувся до позивача вже із заповненою самостійно постановою про накладення стягнення. Факти викладені в оспорюваній постанові не відповідають дійсності. Поліцейський при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення. Просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати зазначену постанову.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідач інспектор ВБДР БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Роговий Р.Г. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, направив відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що під час винесення оскаржуваної постанови, ним було повністю дотримано норм чинного законодавства, свої дії вважає повністю обґрунтованими, а доводи позивача необґрунтованими, разом з тим прохав розглянути справу за його відсутності.

Позивачем подана відповідь на відзив відповідача, згідно якої, позивач вважає, що у відзиві відповідач не спростував його тверджень та аргументи щодо суті позовних вимог. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на доступ до суду.

У рішенні по справі «Bellet v. France (Белле проти Франції)» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права»

Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Вимогами частини першої статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 08.10.2020 р. о 12 год 05 хв інспектором ВБДР БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Роговим Романом Григоровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №971933, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Як вбачається із зазначеної постанови, позивач 08.10.2020 р. о 12 год 05 хв на 2 км а/д 01703036, Глобинського району, керував транспортним засобом КАМАЗ 45142, д.н.з. НОМЕР_1 та перевозив вантаж (кукурудзу) без відповідного документу, на підставі якого здійснено вантажні перевезення, чим порушив ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити:найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В той же час, який саме пункт ПДР України позивач порушив, відповідачем не зазначено в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно - танспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Наказом Міністерства транспорту України № 363від 14.10.1997 року "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні" встановлюють вимоги про наявність у водія при проведенні вантажних перевезень товарно-транспортної накладної, яка оформлюється суб`єктом господарювання.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність у постанові посилання на конкретні норми законодавства, які за висновком інспектора поліції не виконав позивач, свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

В розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

З наданого відповідачем та дослідженого у судовому засіданні відеозапису подій, які мали місце під час оформлення адміністративного матеріалу за ч.1 ст.122 КУпАП встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Також позивачу роз`яснено порядок і строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В той же час, з відеозапису не вбачається, що автомобіль був з вантажем, відповідно це підтверджує посилання позивача на відсутність у нього товарно-транспортної накладної.

Відтак, судом критично оцінюється наданий відповідачем відеозапис, оскільки такий жодним чином не підтверджує подію та склад адміністративного правопорушення та винуватість позивача ОСОБА_1 у вчиненні такого, а лише фіксує процедуру винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 86 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суб`єктом владних повноважень не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та не надано до суду переконливих доказів в підтвердження правомірності свого рішення.

Щодо позовних вимог позивача про визнання дій інспектора протиправними, то суд зазначає наступне.

Вимога позивача про визнання дій інспектора патрульної поліції протиправними, не підлягає задоволенню, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено вичерпний перелік повноважень місцевого загального суду як адміністративного за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, також суд бере до уваги, що у оскаржуваній постанові не зазначено, яку саме норму законодавства порушив водій. Відтак позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 420,40 грн.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Полтавській області.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 257, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Рогового Романа Григоровича про визнати дії протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та відшкодування шкоди -задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 №971933 від 08 жовтня 2020 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнкопп: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Полтавській області () судовий збір в сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст.286 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнкопп: НОМЕР_2 ).

Відповідач: інспектор відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Роговий Роман Григорович (Полтавська область, м. Кременчук, проїзд 40-років ДАІ, 3).

Суддя Т. В. Левицька