Справа № 440/5163/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/5163/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Вязун К.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 Кундельського В.І.,

представника третьої особи Золотухіної Г.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет стороні на стороні відповідача: Національна поліція України, про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (надалі відповідач 1 або ДЗЕ НПУ), Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (надалі відповідач 2 або ДВБ НПУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет стороні на стороні відповідача: Національна поліція України (надалі третя особа або НПУ), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати попередження Департаменту захисту економіки Національної поліції України про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", яке отримане 28 липня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського управління ДВБ НПУ від 29 липня 2020 року №1899/42-16/01-2020 стосовно ОСОБА_1 про недоцільність переведення оперуповноваженого 4-го відділу (кримінальної розвідки) 3-го управління (оперативно-пошукових заходів) Департаменту стратегічних розслідувань (міжрегіональний територіальний орган) Національної поліції України;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДВБ НПУ від 18 серпня 2020 року №2097/42-16/03-2020 стосовно ОСОБА_1 про недоцільність переведення оперуповноваженого 1-го відділу управління стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДВБ НПУ від 18 серпня 2020 року №8929/42-12/02-20.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, зазначає, що виходячи із висновків адміністративного суду, викладених у рішенні від 18 червня 2020 року, у справі №440/84/20, ДЗЕ НПУ без будь-яких додаткових умов мав вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді перед звільненням та в подальшому вчинити дії щодо переведення останнього на службу до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України. Крім того, протиправні дії та рішення відповідачів призводять до порушення права ОСОБА_1 на працю, оплату такої праці, оскільки з 18 червня 2020 року і по теперішній час ОСОБА_1 не отримав середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заробітної плати.

До позовної заяви ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення - попередження ОСОБА_1 про наступне його вивільнення зі служби в поліції згідно пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" до набрання законної сили рішенням суду по суті; зобов`язання ДЗЕ НПУ утриматися від вчинення дій щодо звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки Управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки на підставі попередження про наступне звільнення зі служби в поліції згідно пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 22 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/5163/20; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15 жовтня 2020 року.

08 жовтня 2020 року судом одержано клопотання представника ДВБ НПУ Кундельського В.І. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, доручено Шостому апеляційному адміністративному суду (01010, м. Київ, вул. Московська, 8, корпус 30) забезпечити проведення відеоконференції 28 жовтня 2020 року о 09.30 годині, у якій братиме участь уповноважений представник Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в якості представника позивача.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять календарних днів.

Ухвалою суду від 2 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10.00 годину 22 грудня 2020 року.

У відзиві на позовну заяву ДВБ НПУ (вх. №39322/20 від 15 жовтня 2020 року) не визнає вимоги позову вважаючи, що даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки рішення щодо позивача не приймалось.

У відзиві на адміністративний позов НПУ (вх. №39480/20 від 16 жовтня 2020 року) відповідач вказує на те, що попередження про наступне звільнення від 28 липня 2020 року видано у передбаченому Законом порядку та на виконання положень Конституції та законів.

У своєму відзиві на адміністративний позов (вх. №39464/20 від 16 жовтня 2020 року) ДЗЕ НПУ вважає позов ОСОБА_1 безпідставним та необгрунтованим, оскільки ДЗЕ ліквідовано, що підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2019 року №841, наказом НПУ від 23 вересня 2019 року №939, наказом ДЗЕ НПУ від 27 вересня 2019 року №755, наказом ДЗЕ НПУ від 30 вересня 2019 року №758; всі посади ДЗЕ НПУ скорочено, що підтверджується наказом НПУ від 26 вересня 2019 року №959; правонаступників ДЗЕ НПУ не визначено, що підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2019 року №841 і загальною політикою щодо створення єдиного органу, який буде здійснювати розслідування фінансових та економічних злочинів - Бюро економічної безпеки, скасувавши такі повноваження в підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України і в податковій службі; ДЗЕ НПУ, враховуючи ліквідацію, не мав можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, оскільки вказаний Департамент ліквідовано та вся його штатна чисельність скорочена.

Заслухавши пояснення позивача представників ДВБ НПУ та НПУ, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.

5 грудня 2019 року ДЗЕ НПУ видано наказ №411 о/с, яким капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Полтавській області ДЗЕ НПУ звільнено зі служби в поліції з 9 грудня 2019 року за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Позивач не погодився із вказаним наказом та оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі №440/84/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ДЗЕ НПУ, НПУ, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ ДЗЕ НПУ від 5 грудня 2019 року №411о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Полтавській області, зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 9 грудня 2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Полтавській області з 9 грудня 2019 року; стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 75073,14 грн (сімдесят п`ять тисяч сімдесят три гривні чотирнадцять копійок); зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 на службу до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Полтавській області з 9 грудня 2019 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 11475,03 грн.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №18 о/с від 16 липня 2020 року, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі №440/84/20 скасовано пункт наказу ДЗЕ НПУ від 05 грудня 2019 року №411о/с щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Полтавській області, з 09 грудня 2019 року зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію і поновлено його на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в Полтавській області з 10 грудня 2019 року, виплативши на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення в сумі середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про ліквідацію територіального органу Національної поліції №841 від 02 вересня 2019 року, розпочато процедуру ліквідації як юридичної особи публічного права Департаменту захисту економіки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

28 липня 2020 року головою ліквідаційної комісії ДЗЕ НПУ Лапко О.В. позивачу оголошено попередженням про наступне звільнення зі служби в поліції згідно пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", яке отримано позивачем 28 липня 2020 року.

29 липня 2020 року Полтавським управлінням ДВБ НПУ складено рекомендації (вих. №1899/42-16/01-2020) для врахування під час прийняття кадрового рішення стосовно кандидата ОСОБА_1 та вказано про недоцільність переведення оперуповноваженого 4-го відділу (кримінальної розвідки) 3-го управління (оперативно-пошукових заходів) Департаменту стратегічних розслідувань (міжрегіональний територіальний орган) Національної поліції України.

18 серпня 2020 року ДВБ НПУ складено рекомендації для врахування під час прийняття кадрового рішення стосовно ОСОБА_1 №2097/42-16/03-2020 про недоцільність переведення ОСОБА_1 оперуповноваженого 1-го відділу управління стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

18 серпня 2020 року ДВБ ПНУ за вих. №8929/42-12/02-20 повідомлено Полтавське управління ДВБ НПУ про результати перевірки ДВБ НПУ стосовно ОСОБА_1 щодо недоцільності переведення ОСОБА_1 , оперуповноваженого 1-го відділу управління стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Позивач не погодився з даними рекомендаціями відповідачів та звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обгрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєва проти України).

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі №800/541/16 підкреслено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на вимоги статей 2, 5 Кодексу адміністратвиного судочинства України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику; порушений суб`єктом владних повноважень.

Предметом позову у цій адміністративній справі є рішення ДВБ НПУ, прийняті в рамках процедури ліквідації територіального органу Національної поліції України та підготовки матеріалів щодо кандидатів для прийняття кадрових рішень, які мають рекомендаційний характер, що позивачем не заперечується, а також попередження ДЗЕ НПУ про наступне звільнення, яке також не впливає на права та обов`язки позивача.

Водночас, рішення щодо подальшого звільнення зі служби ОСОБА_1 є предметом розгляду адміністративної справи № 440/6003/20, яка перебуває в провадженні Полтавського окружного адміністративного суду і межах якої може бути надано ефективний спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах, якщо такі були порушені.

Враховуючи вищенаведене підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601), Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національна поліція України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601) про визнання протиправними та скасування рішень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04 січня 2021 року.

Суддя К.І. Клочко