Справа № 320/14177/20
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

11 січня 2021 року № 320/14177/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши заяву про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Бориспільського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просить суд:

- скасувати постанову Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення виконавчого збору у ВП №52685712 від 10 грудня 2018 року;

- скасувати постанову Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження №57935950 від 22 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 11.01.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

05.01.2020 було зареєстровано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить вжити заходи забезпечення шляхом:

- зупинення стягнення на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 10.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 774,53 грн. до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач зазначив, що з огляду на викладені ним обставини справи очевидними є ознаки протиправності оскаржуваних постанов та звернуто увагу суду, що внаслідок дій відповідача було накладено арешт кошти позивача.

Дослідивши заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову та наведені в обґрунтуванні для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною першою статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частини шостої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Підстави зупинення вчинення виконавчих дій визначені ст. 34 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

З доданих до заяви доказів слідує, що відповідачем вживаються заходи щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №57935950 від 23.12.2019, а саме - на банківський рахунок позивачки накладено арешт і її викликано до державного виконавця для з`ясування обставин щодо сплати боргу за вказаним виконавчим документом (виклик державного виконавця від 10.11.2020 № 133373).

Суд зазначає, що такий захід забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, яким є постанова про стягнення виконавчого збору ВП №50599354 від 10.12.2018 вживається в межах позовних вимог, оскільки дана постанова та дії з її винесення є предметом спору у даній адміністративній справі.

Водночас, зупинення стягнення на підставі вказаного виконавчого документа не передбачає зняття арешту з рахунків боржника.

Оскільки правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваних дій та постанови буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї справи, тому у разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови і задоволення позовних вимог про її скасування, позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання цієї постанови.

Варто також наголосити, що вжиття заходу забезпечення позову спрямовано на збереження існуючого майнового становища позивача до набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим у цій справі.

Таким чином, забезпечення позову у цій справі не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а лише спрямоване на збереження існуючого становища заявника до набрання законної сили судовим рішенням по суті спору, ухваленим судом в результаті встановлення правомірності винесення державним виконавцем постанови ВП №52685712.

Відповідно до частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України Про виконавче провадження виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 156 КАС України, суд

у х в а л и в:

1.Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

2.Зупинити стягнення на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП №52685712 від 10.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 774,53 грн. до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративний справі №320/14177/20.

3.Стягувач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 )

5.Боржник: Києво-Святошинський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області (код ЄДПОУ: ; місцезнаходження: м. Київ, пров. Бехтерівський, 4б).

6. Строк пред`явлення ухвали до виконання - 3 (три) роки.

7. Оригінал даної ухвали направити позивачу, копію ухвали направити відповідачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Леонтович А.М.