Справа № 640/20323/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Київ № 640/20323/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Фанери та плити»

доГоловного управління ДФС у м. Києві
про скасування рішень
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Фанери та плити» (далі також - позивач, ПрАТ «Фанери та плити», підприємство) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 за №0106,№0106, №0106, №, №0106, №, №, №, а також про скасування рішення від 08.08.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позовна заява обґрунтована протиправністю та безпідставністю висновків акта документальної планової перевірки ПрАТ «Фанери та плити» від 12.07.2019 №416/26-15-14-01-01-06/00274690. Також позивач посилався на відсутність у ГУ ДФС у м. Києві законних повноважень на призначення та проведення документальної планової перевірки в частині питань дотримання ПрАТ «Фанери та плити» законодавства щодо нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску, оскільки підприємство не було включене до розділу IV Плану-графіку проведення перевірок, а лише до Розділу І. Крім того, на переконання позивача чинними нормам Закону №2464-VI не передбачено право та повноваження органу ДФС на проведення перевірок щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Додатково позивач зазначив, що оспорювані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені в дійсності підписані неуповноваженими на те особами. А саме, рішення від 08.08.2018 № не містить обов?язкових реквізитів на прийняте не на підставі акта перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі №640/20323/19 за вказаним позовом та дану справу призначено до судового за правилами загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну з заяву з додатковими матеріалами (копіями оспорюваних податкових повідомлень-рішень разом з розрахунками штрафних санкцій до них, а також копією рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені). Свої заперечення відповідач мотивував тим, що за наслідками проведеної документальної планової перевірки встановлено порушення ПрАТ «Фанери та плити» цілого ряду норм податкового законодавства та законодавства по єдиному соціальному внеску. Висновки перевірки відповідач вважає належним чином обгрунтованими, а прийнятті на підставі акта перевірки рішення відповідно законними.

13.02.2020 суд ухвалив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В ході розгляду цієї справи суд викликав для допиту в якості свідків працівників ГУ ДФС у м. Києві, які безпосередньо здійснювали перевірку ПрАТ «Фанери та плити» (а саме: головних державних ревізорів-інспекторів Збанацьку Ю.М. та Скрипник Л.І.), а також головного бухгалтера ПрАТ «Фанери та плити» ОСОБА_1

Присутній у судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов повністю.

Допитана 01.06.2020 у судовому засіданні свідок, яка з`явилася у судове засідання, ОСОБА_1 надала усні пояснення щодо обставин проведення перевірки на підприємстві.

В цьому ж судовому засіданні суд ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані представниками сторін документи, заслухавши усні пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання та свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період з 23.05.2019 по 05.07.2019 ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «Фанери та плити» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, законодавства щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.03.2019, результати якої оформлені актом від 12.07.2019 №416/26-15-14-01-01-06/00274690 (далі - акт перевірки).

В тексті цього акта перевірки (стор. 1 - 2 такого акта) зафіксовано, що зазначена планова перевірка була проведена відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на ІІ-ий квартал 2019 року, та на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 26.04.2019 №5131, направлень від 23.05.2019 та 05.06.2019. Перевірку проведено з відома голови правління - генерального директора Акціонерного товариства Рижого М.Л. та в присутності головного бухгалтера ОСОБА_1, про що в журналі реєстрації перевірок було вчинено відповідний запис 23.05.2019.

Згідно з висновками акта перевірки перевіряючими були встановлені наступні порушення

- п.п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.п. 3.5, 3.20 наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», п. 1 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого ПрАТ «Фанери та плити» було занижено податок на прибуток підприємства за 2017 рік всього у сумі 1 884 727 грн., та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства за 1-ий квартал 2019 року всього на суму 8 277 453 грн.;

- п. 180.2 ст. 180, п. 185.1 ст. 185, п.п. 186.2, 186.3, 186.4 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п.п. 201.1, 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого ПрАТ «Фанери та плити» було занижено податок на додану вартість за звітний період липень 2017 року на суму 24 505 грн.;

- п. 180.2 ст. 180, п. 185.1 ст. 185, п.п. 186.2, 186.3 і 186.4 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п.п. 201.1, 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України, що полягає у порушенні строку складання та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що полягає у порушенні граничного терміну реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- п. 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 13.01.2015 №4, та п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, що полягає у поданні не в повному обсязі, з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, за 2-ий квартал 2018 року;

- пп. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1, пп. 168.4.4, 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, що полягає у несвоєчасній сплаті (перерахуванні) до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за січень 2018 року;

- пп. 1.4, 1.5, 1.6 п. 161 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що полягає у не сплаті військового збору у сумі 46 125,68 грн. та у несвоєчасній сплаті (перерахування) до відповідного бюджету утриманих сум військового збору з квітня по грудень 2018 року, січень і лютий 2019 років;

- п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, пп. 6 п. 3 розд. IV наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за березень, квітень, червень і серпень 2018 року, січень 2019 року.

08.08.2019 на підставі цього акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийняло спірні у справі податкові повідомлення-рішення форми:

- за № (форми «ПС»), згідно якого відповідач на підставі абз. 2 п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України застосував до ПрАТ «Фанери та плити» штрафну санкцію (штраф) у розмірі 510 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб» за порушення платником п. 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 13.01.2015 №4, та п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України;

- за № (форми «Д»), згідно якого відповідач збільшив ПрАТ «Фанери та плити» грошове зобов?язання по військовому збору на суму 167 177,13 грн. (в т.ч. за податковим зобов?язанням - 46 125,68 грн., за штрафними санкціями - 121 051,69 грн.);

- за № (форми «Д»), згідно якого відповідач на підставі п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України застосував до ПрАТ «Фанери та плити» штрафну санкцію (штраф) у розмірі 30 677,55 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб» за порушення платником пп. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1, пп. 168.4.4, 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України;

- за №106 (форми «Р»), згідно якого відповідач збільшив ПрАТ «Фанери та плити» грошове зобов?язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 2 827 091 грн. (в т.ч. за податковим зобов?язанням - 1 884 727 грн., за штрафними санкціями - 942 364 грн.);

- за №0106 (форми «Р»), згідно якого відповідач збільшив ПрАТ «Фанери та плити» суму грошового зобов?язання по податку на додану вартість на суму 36 758 грн. (в т.ч. за податковим зобов?язанням - 24 505 грн., за штрафними санкціями - 12 253 грн.);

- за №0106 (форми «П»), згідно якого відповідач зменшив ПрАТ «Фанери та плити» задекларований ним у податковій декларації за звітний період 1-ий квартал 2019 року (реєстр. № від 10.05.2019) показник від?ємного значення об?єкта оподаткування податком на прибуток на 8 277 453 грн.;

- за № (форми «Н»), згідно якого відповідач на підставі п. 1201.1 ст. 1201 Податкового кодексу України застосував до ПрАТ «Фанери та плити» штраф (10%) у розмірі 920,09 грн. за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених ст. 201 Податкового кодексу України за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 9 200,89 грн.;

- за №0106 (форми «ПН»), згідно якого відповідач на підставі ст. 1201 Податкового кодексу України застосував до ПрАТ «Фанери та плити» штраф (50%) у розмірі 12 252,50 грн. за фактом встановлення відсутності складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 24 505 грн.

Крім того, ГУ ДФС у м. Києві прийняло рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. За змістом цього рішення № ГУ ДФС у м. Києві на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску застосувало до ПрАТ «Фанери та плити» штраф (20%) у розмірі 14 718,07 грн. за період з 21.03.2018 по 22.01.2019 та нарахувало пеню у сумі 109,72 грн.

Дослідивши текст цього рішення відповідача суд дійшов висновку, що при оформлені такого ГУ ДФС у м. Києві була допущена описка у даті рішення, а саме: замість вірної дати « 08.08.2019» помилково зазначено « 08.08.2018».

Не погоджуючись із переліченими вище податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені по єдиному внеску, ПрАТ «Фанери та плити» надіслало Державній податковій службі України скаргу.

Рішенням Державної податкової служби України від 11.10.2019 №5329/6/99-00-08-05-01 залишило скаргу платника без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення № - без змін.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, а, відтак, такими що підлягають скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

1. Стосовно правомірності висновків акта перевірки про заниження позивачем податку на прибуток за звітний період 2017 року на 1 884 727 грн. та завищення ним від?ємного значення об?єкта оподаткування названим податком за І-ий квартал 2019 року на 8 277 453 грн., суд дійшов висновків про наступне.

За змістом акта перевірки перевіряючі встановили, що ПрАТ «Фанери та плити» при декларуванні показників у ряд. 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» податкових декларацій занизило його значення на загальну суму 18 748 158 грн., в т.ч. за 2017 рік у розмірі 12 388 000 грн., за 2018 рік у розмірі 6 360 158 грн.

Дані висновки контролюючого органу були мотивовані тим, що перевіркою встановлено віднесення ПрАТ «Фанери та плити» до складу інших витрат в рядку 2270 звіту про фінансові результати за 2017 рік суми в розмірі 12 388 000 грн., та віднесення до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) в ряд. 2050 звіту про фінансові результати за 2018 рік суми в розмірі 6 360 158 грн.

Виходячи зі змісту положень Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», а також беручи до уваги затверджену ПрАТ «Фанери та плити» облікову політику перевіряючі дійшли умовиводів, що:

будь-які витрати підприємства, що виникають при здійсненні фінансово-господарської діяльності мають бути відображені у бухгалтерському обліку на 9-му класі рахунків «витрати діяльності». Рахунки 9-го класу «витрати діяльності» застосовуються для узагальнення інформації про витрати операційної, інвестиційної, фінансової та ін. діяльності підприємства. Основні вимоги до визначення, складу та оцінки витрат, наведені в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 «Витрати». За дебетом рахунків цього класу, відображаються суми витрат, за кредитом - списання суми витрат у кінці звітного року або щомісяця на рахунок 79 «Фінансові результати»;

на рахунку 91 «Загальновиробничі витрати» ведеться облік виробничих накладних витрат на організацію виробництва та управління цехами, дільницями, відділеннями, бригадами та іншими підрозділами основного й допоміжного виробництва, а також витрати на утримання та експлуатацію машин і устаткування. За дебетом рахунку 91 «Загальновиробничі витрати» відображається сума визнаних витрат, за кредитом - щомісячне, за відповідним розподілом, списання на рахунки 23 «Виробництво» та 90 «Собівартість реалізації».

Дослідивши дані бухгалтерського обліку (а саме рахунків бухгалтерського обліку 79, 91, 64, 66, 657, 36в, 377, 20, 22), що були відображені в рядку 2270 звіту про фінансові результати за 2017 рік, перевіряючі дійшли висновку про порушення позивачем вимог п.п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.п. 3.5, 3.20 наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», п. 1 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318. А саме у зв?язку з віднесенням ПрАТ «Фанери та плити» до складу «інших витрат» (рядок 2270 звіту про фінансові результати за 2017 рік) та до складу «собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) (рядок 2250 звіту про фінансові результати за 2018 рік), що враховуються при визначенні об?єкта оподаткування, сум витрат у розмірах 12 388 000 грн. та 6 360 158 грн. відповідно без належного підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Водночас відповідно до тексту акта перевірки вказані порушення не вплинули на формування підприємством податку на додану вартість.

Заперечуючи проти таких висновків акта перевірки позивач зазначив у позовній заяві, що підставою для таких висновків ймовірно стала обставина допущення ПрАТ «Фанери та плити» помилок у веденні регістрів бухгалтерського обліку та у заповненні фінансової звітності. А саме, підприємство відобразило показник понесених поточних виробничих витрат у рядку «інші витрати» замість вірних рядків «витрати на збут» та «адміністративні витрати». Разом з тим, понесення підприємством витрат у відповідних сумах дійсно мало місце, та такі витрати стосуються господарської діяльності ПрАТ «Фанери та плити», підтверджені первинними документами.

Відповідно до п. 44.1, абз. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Зокрема, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Аналіз положень п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України свідчить, що платник податку на прибуток підприємств з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

У пунктах 6, 7 розділу «Визнання витрат» зазначеного Положення №318 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.999 за №860/4153 (зі змінами), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Виходячи з положень абзацу 11 частини першої статті 1, частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно п. 18 П(С)БО 16 до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); інші витрати загальногосподарського призначення.

Аналіз вказаних норм законів свідчить, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що передбачено у п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України.

За змістом абз.11 ч.1 ст.1, ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг та доходи від реалізації товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Водночас нереальність господарських операцій з придбання/постачання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду у постановах від 05.02.2019 (справа №822/2373/17), від 31.01.2019 (справа №П/811/1930/17), від 05.06.2018 (справа №816/1601/17).

Аналізуючи текст акта перевірки в частині наведених епізодів суд дійшов висновку, що перевіряючими під час перевірки не було виявлено фактів не підтвердження первинними документами відображених ПрАТ «Фанери та плити» за даними бухгалтерського обліку сум витрат. Натомість в акті зафіксовано, що показники у рядках 2270 та 2050 фінансової звітності не підтверджені бухгалтерськими документами, без ідентифікації якими саме документами.

Також у тексті акта перевірки не сформульовано чітко сутність допущених платником порушень при веденні бухгалтерського обліку та водночас не наведені зрозумілі пояснення щодо впливу таких порушень на правильність обрахунку платником у фінансові звітності розмірів об?єктів оподаткування податком на прибуток за 2017 і 2018 роки.

У контексті з наведеним суд зважає на зміст положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745).

Зокрема, згідно п.п. 3 - 5 розд. ІІ Порядку акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

З метою з?ясування питань щодо сутності та значення впливу зафіксованих в акті перевірки порушень, роз?яснення змісту такого акта судом в якості свідків були викликані працівники ГУ ДФС у м. Києві (ревізор-інспектори Збанацька Ю.М. , Скрипник Л.І. ), - які безпосередньо проводили планову перевірку ПрАТ «Фанери та плити». Проте названі особи у призначені у справі судові засідання з невідомих суду причин не з??явилися, як і представники відповідача, та відповідні усні або письмові пояснення зі спірних питань суду не надали.

Крім того, в розд. ІІІ та IV цього ж Порядку передбачено, що акт (довідка) документальної перевірки складається з чотирьох частин: вступної, загальних положень, описової частини та висновку. До акта (довідки) документальної перевірки додаються інформативні додатки.

Зокрема, загальні положення акта (довідки) документальної планової перевірки (відповідні додатки до загальних положень) повинні містити серед іншого такі дані:

- інформацію про документи, які використані при перевірці, згруповані за типами (вказати період охоплення їх перевіркою та метод - суцільний, вибірковий);

- інформацію про запити, які у разі необхідності надані (надіслані) посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) щодо надання для проведення перевірки документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо;

- інформацію про складені акти про ненадання у визначений у запиті строк (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації, акти відмови керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання зазначених актів.

Залежно від фінансово-господарської діяльності платника податків та результатів перевірки до інформативних додатків належать: пояснення, зауваження або заперечення посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноваженої ним особи) щодо виявлених порушень або з інших питань, що виникли під час перевірки, в тому числі щодо дій (бездіяльності) посадових осіб контролюючого органу, що проводили документальну перевірку; запити, надані (надіслані) посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) щодо надання окремих документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки; акт про ненадання платником податків документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки у визначений у запиті строк (у разі його складання), акт відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації; інші матеріали, що підтверджують наявність або відсутність фактів порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З тексту акта перевірки суд не виявив посилань як на запитування ГУ ДФС у м. Києві від посадових (уповноважених) осіб ПрАТ «Фанери та плити» оригіналів/копій тих чи інших документів, пояснень щодо змісту відображених у бухгалтерському (податковому) обліку та/або зафіксованих у первинних документах відомостях, так і на складення актів про ненадання запитуваних документів.

Допитана у судовому засіданні як свідок головний бухгалтер ПрАТ «Фанери та плити» ОСОБА_1 повідомила суд, що на час перевірки працівникам контролюючого органу було надано доступ до усіх запитуваних документів (зокрема, первинних), копії (оригінали) документів надавалися перевіряючим на усні запити.

При цьому, письмові пояснення щодо порядку та обставин складання первинних документів, повноти та коректності заповнення документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності перевіряючими від підприємства не витребовувалися.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене суд вважає, що акт перевірки всупереч вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами не містить чіткого та об?єктивного опису виявлених податкових порушень, документів на підставі яких порушення були виявлені, а також належних обгрунтувань впливу наслідків вчинених платником порушень при складанні бухгалтерської (фінансової) звітності на формування об?єкта оподаткування податком на прибуток за перевіряємі періоди. У зв?язку з цим висновок акта перевірки про заниження ПрАТ «Фанери та плити» значення об?єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 18 748 158 грн. (в т.ч. за 2017 рік у розмірі 12 388 000 грн., за 2018 рік у розмірі 6 360 158 грн.) суд вважає необґрунтованим.

2. Стосовно правомірності висновків акта перевірки про заниження ПрАТ «Фанери та плити» податку на додану вартість за звітний період лютий 2017 року на 24 505 грн. та щодо наявності підстав для застосування до позивача штрафу за нереєстрацію ним податкової накладної на суму ПДВ 24 505 грн., суд зазначає наступне.

Як зафіксовано в акті перевірки (стор. 24 такого акта) та не заперечується позивачем, між ПрАТ «Фанери та плити», як замовником, і АТ Сандвик Процесс Системс (Швеція), як виконавцем, було укладено договір про надання послуг від 15.02.2017 №1502S. За умовами цього договору виконавець (нерезидент) зобов?язувався направити свого спеціаліста на підприємство замовника у місто Київ для виконання ремонтних робіт.

На виконання цього договору були виконані роботи та проведений розрахунок за такі роботи, що оформлено актом виконаних робіт від 22.02.2017 на суму 4 300 євро (що еквівалентно 122 527,21 грн. за відповідним курсом НБУ) та випискою банку про оплату від 31.03.2017.

Перевіряючі встановили, що ПрАТ «Фанери та плити» не визначило базу оподаткування податком на додану вартість зазначеної операції з отримання на митній території України від нерезидента послуг, не склало податкової накладної та не зареєструвало її в Єдиному реєстрі податкових накладних. За висновками перевіряючих підприємство мало включити до складу податкових зобов?язань у податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період лютий 2017 року сума податку на додану вартість 24 505 грн. за результатами надання нерезидентом послуг згідно акта від 22.02.2017, однак таких дій не вчинило.

Позиція контролюючого органу обґрунтована тим, що відповідно до договору та акта наданих послуг, місцем постання послуг нерезидента є митна територія України, а тому позивач в силу положень ст.ст. 180, 185, 87, 190 та 201 ПК України зобов`язаний був скласти за фактом надання послуг податкову накладну, зареєструвати таку податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних і задекларувати до сплати в бюджет податок на додану вартість за наслідками операції, що здійснювалась з нерезидентом.

Відповідно до пп. «б» п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

При цьому, згідно з п. 180.2 ст. 180 цього ж Кодексу особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету в разі постачання послуг нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими як платники ПДВ, якщо місце постачання послуг розташоване на митній території України, є отримувач послуг.

В силу п. 180.3 ст. 180 ПК України особи, зазначені у пункті 180.2 цієї статті, мають права, виконують обов`язки та несуть відповідальність, передбачену законом, як платники податку.

За змістом п. 187.8 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Згідно п. 190.2 ст. 190 ПК України для послуг, які постачаються нерезидентами на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких послуг з урахуванням податків та зборів, за винятком податку на додану вартість, що включаються до ціни постачання відповідно до законодавства. Визначена вартість перераховується в національну валюту за валютним (обмінним) курсом Національного банку України на дату виникнення податкових зобов`язань. У разі отримання послуг від нерезидентів без їх оплати база оподаткування визначається, виходячи із звичайних цін на такі послуги без урахування податку.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.7, 201.8, 201.10 ст. 201 Кодексу, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових закладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

А саме, відповідальність платника за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної передбачена ст. 1201 ПК України.

Окрім того, правила оподаткування в разі постачання особою-нерезидентом, яку не зареєстровано як платника податку, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, особі, яку зареєстровано як платника податку, чи будь-якій іншій юридичній особі - резиденту встановлено в ст. 208 ПК України.

Так, за змістом норм п.п. 208.2 - 208.5 ст. 208 ПК України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

Така податкова накладна підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, за змістом наведених вище норм п. 208.2 ст. 208 ПК України отримувач послуг (в даному випадку позивач), що були поставлені нерезидентом на адресу позивача на митній території України мав нарахувати податок на додану вартість за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з п. 190.2 ст. 190 ПК України, скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідну податкову накладну.

А саме, форму податкової накладної та порядок її заповнення було затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 (що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за № 137/28267) (далі - Порядок № 1307).

Згідно з вимогами п. 8, 12 Порядку № 1307 у разі складання ПН отримувачем (покупцем) послуг від нерезидента, місце постачання яких розташоване на митній території України:

у рядку «Індивідуальний податковий номер постачальника (продавця)» такої накладної проставляється умовний ІПН « 00»;

у рядку «Постачальник (продавець)» зазначаються найменування (ПІБ) нерезидента та через кому - країна, в якій зареєстрований продавець (нерезидент); рядок «Податковий номер платника податку або серія (за наявності) та номер паспорта» не заповнюється;

у рядках, відведених для заповнення даних покупця, отримувач (покупець) зазначає власні дані.

У верхній лівій частині такої податкової накладної робиться відповідна помітка «X» та зазначається тип причини 14 - «Складена отримувачем (покупцем) послуг від нерезидента».

При складанні податкової накладної за операцією з отримання послуг від нерезидента, місце постачання яких визначено на митній території України, реквізит «Податковий номер платника податку або серія (за наявності) та номер паспорта» не заповнюється ні для постачальника (продавця), ні для отримувача (покупця).

Решта реквізитів заповнюються відповідно до норм Порядку №1307.

Відповідно до п.п. 208.3, 208.5 ст. 208 ПК України якщо отримувача послуг зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов`язань декларації за відповідний звітний період.

Отримувач послуг прирівнюється до платника податку для цілей застосування правил цього розділу щодо сплати податку, стягнення податкового боргу та притягнення до відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування.

В тексті своєї позовної заяви позивач визнав, той факт, що всупереч наведених вище вимог п. 180.2 ст. 180, п. 185.1 ст. 185 ПК України він не здійснив нарахування та сплату до бюджету податку на додану вартість у зв?язку з постачанням нерезидентом на адресу ПрАТ «Фанери та плити» послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

На свій захист позивач пояснив, що вказане порушення фактично не призвело до заниження об?єкта оподаткування податком на додану вартість та відповідно до недоплати названого податку до бюджету за наслідком описаної операції, оскільки відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України підприємство мало право на віднесення до складу податкового кредиту суми податку 24 505 грн. Проте такою можливістю ПрАТ «Фанери та плити» не скористалося, що не спростовано актом перевірки.

Також позивач повідомив суд, що податкова накладна на суму податку на додану вартість у розмірі 24 505 грн. за фактом отримання послуг від нерезидента ним не виписувалася. На переконання позивача підстави для застосування до ПрАТ «Фанери та плити» штрафу за порушення ним граничних строків реєстрації невиписаної ним по факту податкової накладної відсутні, оскільки ця податкова накладна є по суті такою, що не надається отримувачу, малу виписуватися самим отримувачем на свою ж адресу.

З цього приводу суд враховує зміст п. 200.1 ст. 200 ПК України, якою встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У свою чергу п. 198.1 ст. 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані в т.ч. у разі здійснення операцій з отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Водночас п. 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд встановив, що ПрАТ «Фанери та плити» за наслідком отримання на митній територій України від контрагента-нерезидента послуг всупереч вимог п. 180.2 ст. 180, ст. п. 208.2 ст. 208 ПК України не виконало свій обов?язок по нарахуванню на договірну (контрактну) вартість таких послуг (з урахуванням податків та зборів) суми податку на додану вартість у розмірі 24 505 грн.

При цьому, оскільки ПрАТ «Фанери та плити», як отримувача послуг від нерезидента, також всупереч вимог ст. 208 ПК України не виписало податкову накладну та не зареєструвало таку податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, то у позивача відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України право на податковий кредит не виникло.

Таким чином, суд погоджується з висновками акта перевірки про заниження позивачем в даному випадку податку на додану вартість за звітний період лютий 2017 року на 24 505 грн.

Що стосується питання правомірності застосування до ПрАТ «Фанери та плити» штрафу в розмірі 50% від суми податку 24 505 грн. на підставі п. 1201.2 ст. 1201 ПК України за нереєстрацію ним в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, що мала бути виписана за наслідком отримання в лютому 2017 року послуг від нерезидента на митній території України, то суд зазначає наступне.

За змістом п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України (у редакції чинній на час виявлення порушення) порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

У разі реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної до початку проведення перевірки, предметом якої є дотримання вимог цього Кодексу щодо своєчасності реєстрації таких документів в Єдиному реєстрі податкових накладних, штрафні санкції, передбачені пунктом 120 1.2 цієї статті, не застосовуються.

Аналізуючи зміст наведеної редакції п. 1201.1 ст. 1201 ПК України при розгляді справи за позовом платника до органу ДФС Верховний Суд сформував наступну правову позицію (постанова від 06.08.2020 у справі №№ 200/7002/19-а), що: порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Поряд з цим у п. 1201.2 цієї ж статті Кодексу визначено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120 1.1 цієї статті, не застосовуються.

Виходячи з обсягу встановлених у справі обставин та беручи до уваги наведену правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що допущене позивачем порушення граничного терміну реєстрації податкової накладної, яка мала бути виписана на постачання послуг для операцій, які не є такими, що в розумінні ст. 195 і 197 ПК України звільнені від оподаткування або такими, які оподатковуються за нульовою ставкою, є підставою для застосування до нього штрафу, на підставі п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України.

3. Стосовно правомірності висновків акта перевірки про порушення позивачем граничного терміну реєстрації податкової накладної №133 від 16.01.2019 на суму податку на додану вартість 9 200,89 грн. в Єдиному реєстрі податкових накладних суд зазначає наступне.

В тексті акта перевірки (стор. 28 такого акта) зафіксовано, що ПрАТ «Фанери та плити» здійснило несвоєчасну реєстрацію (а саме з простроченням на 4 дні) податкової накладної контрагента - ФОП ОСОБА_4 , дата виписки - 16.01.2019, номер податкової накладної - №133, сума податку на додану вартість за вказаною податковою накладною - 9 200,89 грн.

За фактом виявлення цього порушення ГУ ДФС у м. Києві застосувало до позивача на підставі п. 1201.1 ст. 1201 ПК України штраф у розмірі 10% від суми податку, що зазначений у податковій накладній №133 від 16.01.2019.

Наведені у тексті акта перевірки обставини позивачем за змістом позовної заяви не заперечувалися, як і факт вчинення ним описаного вище порушення.

Також в ході розгляду цієї справи позивача не навів суду жодних письмових (усних) аргументів та зауважень по суті цього епізоду порушення. У зв?язку з чим суд приходить до висновку, що у наведеній частині висновки акта перевірки позивачем не оспорюються.

4. Стосовно обґрунтованості висновків акта перевірки про заниження ПрАТ «Фанери та плити» податкових зобов?язань по податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суд зазначає наступне.

В тексті акта перевірки (стор. 29 і 30 такого акта) зазначено, що перевіркою дотримання повноти сплати (перерахування) та встановлених термінів сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.03.2019, встановлено випадки:

- неперерахування названих податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу фізичним особам до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за січень 2018 року;

- не перерахування військового збору до або під час виплати доходу фізичним особам до відповідного бюджету утриманих сум військового збору з квітня по грудень 2018 та січень, лютий 2019 років, в той же час встановлено не сплату (заборгованість) по військовому збору станом на 31.03.2019 у розмірі 46 125,68 грн.

З цього приводу суд зазначає, що за змістом ст. 163, 164 ПК України об`єктом оподаткування резидента для цілей податку на доходи фізичних осіб є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, зокрема включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

При цьому, за змістом п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п. 171.1, 171.2 ст. 171 ПК України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів з джерела їх походження в Україні є податковий агент.

В силу приписів п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається;

в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;

г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу;

ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Форма та порядок заповнення податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску затверджені наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4.

Поряд з цим, Законом України від 31.07.2014 №1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України», який набрав чинності з 03.08.2014, тимчасово, до 1 січня 2015 року, було запроваджено військовий збір.

В подальшому

Відповідно до п. 161 підрозд. 10 розд. XX «Інші перехідні положення» ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

В силу положень пп. 1.1 - 1.6 п. 161 підрозд. 10 розд.«Перехідні положення» ПК України платниками названого збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, доходи, визначені ст. 163 Кодексу, є також об`єктом оподаткування військовим збором. А податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб (військовий збір) у повному обсязі, відповідно до порядку, визначеному ст. 168 Кодексу.

Пунктом 127.1 ст. 127 ПК України (у редакції чинній на час проведенні перевірки) передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить про те, що обов`язковою умовою для визначення податкового порушення в частині обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб з такою виплатою доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду, оскільки сплата (перерахування) такого податку до бюджету пов`язується саме з оподатковуваним доходом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 72, ч. 1 с. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Проаналізувавши зміст акт перевірки в частині описаних епізодів порушень суд встановив, що такий акт не містить інформації щодо документів (податкових розрахунків, платіжних та інших документів платника), що були предметом дослідження перевіряючих та на підставі яких ними були сформовані висновки про вчинені порушення. Дані обставини відповідачем суду під час розгляду цієї справи також не доводилися.

У зв?язку з цим суд дійшов висновку про недоведення контролюючим органом складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 № і № та безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно таких рішень.

5. Стосовно обґрунтованості висновків акта перевірки про порушення позивачем граничних строків сплати сум єдиного внеску, суд зазначає наступне.

В тексті акта перевірки (стор. 32 - 33 такого акта) зазначено, що перевіркою встановлена несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за березень, квітень, червень, серпень, 2018 року, січень 2019 року, чим порушено п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, пп. 6 п. 3 розд. IV Наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Проти таких висновків акта перевірки позивач заперечував з посиланням на те, що ПрАТ «Фанери та плити» своєчасно (тобто, до 20-го числа наступного за звітним місяцем) та в повному обсязі сплачувало задекларовані у поданій звітності суми єдиного внеску. Також станом на початок березня 2018 року за даними витягу з електронного кабінету платника податків - ПрАТ «Фанери та плити», за Акціонерним товариством обліковувалася переплата по єдиному внеску у розмірі 95 416,11 грн.

На підтвердження наведених обставин позивач подав до суду копії звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за місяці березень, квітень, червень, серпень, 2018 року, та січень 2019 року, платіжних документів (квитанцій) та банківські виписок з розрахункового рахунку ПрАТ «Фанери та плити» за періоди березень - вересень 2018 року, січень і лютий 2019 року з відомостями про сплату ним сум єдиного внеску за вказані звітні місяці.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовано у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

У ст. 1 Закону №2464-VI визначено, що «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а «недоїмка» - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з нормами п. 1 ч. 2 ст. 6, абз. 1 і 2 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, платники, зазначені у п. 1 ч. статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно положень ч.ч. 3 і 12 ст. 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Поряд з цим, у силу норм ч. 10 і 11 ст. 25 Закону №2464-VI, розд. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/2695) до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

А саме, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема - за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI).

Крім того, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону №2464-VI).

Поряд з цим, відомості про стан розрахунку платника єдиного внеску з бюджетом відображається в оперативній формі обліку (інтегрованій картці платника), яка ведеться в порядку встановленому наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 №422 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, інтегрована картка платника відкриваються автоматично кожному платнику у разі:

нарахування сум грошових зобов`язань і пені з податків, зборів та сум єдиного внеску, самостійно визначених платником (за фактом надходження податкових декларацій, розрахунків, уточнюючих розрахунків);

нарахування сум грошових зобов`язань і пені з податків, зборів та сум єдиного внеску, визначених органом ДФС (акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску);

сплати податків, зборів та єдиного внеску за фактом надходження інформації органів Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) про надходження сум податків, зборів, єдиного внеску.

Дослідивши надані позивачем копії документів суд встановив, що за змістом таких сплата єдиного внеску здійснювалася з дотриманням законодавчо визначеного граничного строку. При цьому, згідно пояснень позивача на початок березня 2018 року у підприємства обліковувалося переплата по єдиному внеску.

В ході розгляду даної справи відповідач жодним чином не спростував наведені аргументи позивача та не довів суду документально, що факти несвоєчасної сплати позивачем тих чи інших сум єдиного внеску (зокрема, шляхом надання витягів з інтегрованої картки платника єдиного внеску - позивача за відповідні періоди 2018 та 2019 року) дійсно мали місце.

6. Стосовно правомірності висновків акта перевірки про порушення позивачем порушення позивачем порядку заповнення та подання податкового розрахунку форми №1ДФ, суд зазначає наступне.

В тексті акта перевірки (стор. 30 такого акта) зафіксовано, що при проведенні перевірки встановлено порушення ПрАТ «Фанери та плити» вимог п. 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 13.01.2015 №4, та п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, - подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих сплачених) на користь платника податків за 2-ий квартал 2018 року. А саме у податковому розрахунку був не вірно відображений ідентифікаційний код фізичної особи - підприємця, що призвело до зміни платника податку.

За фактом виявлення цього порушення ГУ ДФС у м. Києві застосувало до позивача на підставі п. 119.2 ст. 119 ПК України штраф у розмірі 510 грн.

Наведені в тексті акта перевірки обставини позивачем у за змістом позовної заяви не заперечувалися, як і факт вчинення ним описаного вище порушення.

Також в ході розгляду цієї справи позивача не навів суду жодних письмових (усних) аргументів та зауважень по суті цього епізоду порушення. У зв?язку з цим суд приходить до висновку що у наведеній частині висновки акта перевірки позивачем не оспорюються.

Таким чином, за результатами розгляду цієї справи суд погоджується із обґрунтованістю та правомірністю позовних вимог ПрАТ «Фанери та плити» про скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у м. Києві від 08.08.2019 №0106, від 08.08.2019 №0106, від 08.08.2019 за №, від 08.08.2019 №, рішення ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.08.2019 №, як таких, що є протиправними.

Водночас при прийнятті цього рішення суд не враховував аргументи позивача щодо перевищення ГУ ДФС у м. Києві своїх законних повноважень при призначенні перевірки (а саме в частині призначення перевірки з питань дотримання податкового та іншого законодавства щодо обчислення, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску), оскільки такі самі по собі не зумовлюють протиправності прийнятих рішень.

По-перше, як вбачається з тексту акта перевірки та не заперечується позивачем, ПрАТ «Фанери та плити» у відповідності до вимог ст. 77 ПК України та Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 №524, було включене до розд. І Плану-графіка перевірок на 2019 рік, - розд. І «Документальні планові перевірки платників податків - юридичних осіб». За змістом положень Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків включення платника податків (юридичної особи) одночасно до двох розділів відповідного плану-графіка не передбачалося.

По-друге, суд встановив, що за змістом затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 01.02.2019 №80 Положення про Головне управління ДФС у м. Києві, ГУ ДФС у м. Києві, як орган доходів і зборів, є правонаступником усіх прав та обов?язків Головного управління Міндоходів у м. Києві (в т.ч. у сфері адміністрування єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування).

Більш того, як вбачається з тексту акта перевірки (стор. 2 такого акта) підприємство було завчасно повідомлено про проведення планової виїзної документальної перевірки та допустило посадових осіб контролюючого органу до проведення такої перевірки.

Таким чином, посилання позивача на відсутність у ГУ ДФС у м. Києві повноважень на призначення та проведення планової виїзної документальної перевірки в частині питань щодо правильності та повноти обчислення, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску суд вважає безпідставними.

Окрім того, суд відхиляє як необгрунтовані посилання позивача на те, що оспорювані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені були підписані неуповноваженими на те особами контролюючого органу (ГУ ДФС у м. Києві). Оскільки за даними офіційного сайту (а саме сторінки «Уповноважені особи ГУ ДФС у м. Києві», вільний доступ до якої надано за посиланням: http://kyiv.sfs.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi/73192.html), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 станом на серпень місяць 2019 року були визначені уповноваженими особами Головного управління ДФС у м. Києві на підписання відповідних податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені по єдиному внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 19 210 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 19 125,62 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Фанери та плити» до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування рішень задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.08.2019 №0106, від 08.08.2019 №0106, від 08.08.2019 за №, від 08.08.2019 №.

Скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.08.2019 №.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Фанери та плити» (, адреса: 02160, м. Київ, вул. Фанерна, 1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 125,62 грн. (дев?ятнадцять тисяч сто двадцять п?ять гривень 62 копійки).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок