Справа № 640/19846/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року м. Київ № 640/19846/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому просив суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18 березня 2020 року № 834081/32 щодо відмови в призначенні з 02 березня 2020 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», весь період військової служби в період з 15.11.1984 по 10.11.1986 тривалістю 2 роки 45 днів, весь період навчання курсантом у Київської вищій школі МВД СРСР та у подальшому в Українській академії внутрішніх справ з 01.09.1988 по 29.07.1992 включно, роботу міліціонером відділу відомчої охорони при відділу внутрішніх справ Жовтневого районного відділу УВС Луганської області з 18.03.1987 по 01.09.1988 включно, роботу оперативним уповноваженим відділу захисту економіки від злочинних посягань Жовтневого районного відділу УВС Луганської області з 30.07.1992 по 11.01.1993 включно, роботу старшим слідчим прокуратури м. Краснодону в період з 28.12.2000 по 25.06.2001 включно, роботу старшим слідчим прокуратури Ленінського району м. Луганська в період з 26.06.2001 по 11.07.2006 включно, роботу старшим слідчим, слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Луганської області в період з 12.07.2006 по 13.05.2013 включно, роботу слідчим в особливо важливих справах, заступником начальника слідчого відділу, старшим слідчим відділів слідчого управління та управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва в період з 14 травня 2013 року по 11 грудня 2018 року включно, роботу прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР у м. Києві прокуратури м. Києва в період з 12.12.2018 по 02.03.2020 включно, загальною тривалістю 27 років 1 місяць та 23 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 02.03.2020 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач всупереч вимог закону відмовив у призначенні пенсії за наявності умов для її призначення, хоча позивач має достатньо, як стажу за вислугу років, так і на посадах прокурорів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що у позивача недостатньо необхідного стажу для переведення на пенсію за вислугу років по прокурорським посадам, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з 28 грудня 2000 року на різних посадах.

Позивач 02 березня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою встановленого зразка та необхідними документами для переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві 18 березня 2020 року листом №2600-0302-8/37752 повідомило позивача, що у зв`язку з тим, що на момент звернення за переведенням на прокурорську пенсію у позивача була наявна вислуга років у розмірі 23 роки та 10 днів, що є не достатнім для переведення на прокурорську пенсію, йому відмовлено у переведенні на пенсію відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про прокуратура». Дана відмова оформлена рішенням від 18 березня 2020 року №834081/32.

З рішення 18 березня 2020 року № 834081/32 вбачається, що позивачу не зараховано до стажу за вислугу років: військову службу, а також навчання в Вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ.

Вважаючи рішення відповідача протиправним позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону України від 03.07.2020 №1697-VII «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Отже, на день звернення позивача до відповідача у спірних правовідносинах для призначення пенсії за вислугою років він мав підтвердити наявність вислуги 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Згідно з частиною шостою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII, в редакції, яка діяла на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України, особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Судом встановлено, що Київська вища школа МВС РССР ім. Ф.Є. Дзержинського Української академії внутрішніх справ, на базі якого утворено Національну академію внутрішніх справ України, яка входить до переліку вищих навчальних закладів МВС України та відноситься до вищих закладів, що входять до єдиної системи освіти (Перелік вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1997 року № 1410).

Таким чином, військова служба (навчання) в училищах (інститутах) МВС України курсантів (слухачів) є проходженням військовою службою і зараховується до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

За таких обставин суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно не врахувало повністю строк навчання позивача у вищому навчальному закладі, а тому, станом на 02 березня 2020 року стаж роботи, який дає ОСОБА_1 право на призначення пенсії за вислугу років складає 27 роки 1 місяць 23 дня, у тому числі, на прокурорсько-слідчих посадах 23 роки 10 днів.

Отже, оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII, в редакції, яка діяла на час навчання у вищевказаний період, навчання прирівнюється до проходження військової служби, яке підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону №1697-VII, увесь строк проходження служби позивача в органах внутрішніх справи у період з 18 березня 1987 року по 11 січня 1993 року підлягає зарахуванню.

Крім того, суд звертає, що згідно з частиною шостою статті 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Оскільки згадана частина шоста статті 86 Закону №1697-VII передбачає зарахування до вислуги військову службу, то строк служби позивача в армії підлягає зарахування до стажу у повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 02 березня 2020 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку, суд зазначає наступне.

Так в рішенні відповідача №834081/32 від 18 березня 2020 року визначено відмовити позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу - 24 роки 6 місяців.

Під час розгляду даної справи судом встановлена протиправність в діях відповідача щодо неврахування до стажу позивача повного періоду навчання у Київській вищій школі МВС РССР ім. Ф.Є. Дзержинського Української академії внутрішніх справ та проходження військової служби в армії та в органах внутрішніх справ з 18 березня 1987 року по 11 січня 1993 року та з 15 листопада 1984 року по 10 листопада 1986 року, а тому зазначений стаж слід зарахувати до стажу ОСОБА_1 при визначенні його права на пенсію.

З урахуванням наведеного, загальний страховий стаж позивача станом на дату його звернення за призначенням пенсії - 02 березня 2020 року становить 27 роки 1 місяць 23 дні, в тому числі на прокурорсько-слідчих посадах 23 роки 10 днів, що відповідно частини першої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» дає право позивачу на призначення пенсії за вислугою років.

Тобто всі умови, визначені законом для прийняття відповідачем рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» є виконаними, доказів протилежного суду не надано.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням наведеного суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 02 березня 2020 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку.

Згідно з приписами частини другої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Із урахуванням того, що позивач має необхідний стаж роботи для призначання пенсії за вислугу років, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити йому пенсію з 02 березня 2020 року відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: - копію ордеру серії КВ №813827 від 23 липня 2020 року, - копію розрахункової квитанції від 24 липня 2020 року серії ББАФ №647106 на суму 10000,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000706 від 09 вересня 2019 року.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що копія ордера, надана до суду, виписана на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 23 липня 2020 року, в той же час копію зазначеного договору до суду не надано.

У зв`язку з чим, суд зауважує, що не надання копії договору про надання правової допомоги №б/н від 23 липня 2020 року унеможливлює точно встановити за що саме позивач сплатив адвокату Кардашу В.А. грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., які послуги адвокат Кардаш В.А. надав позивачу, чи виконав Кардаш В.А. умови договору у повному обсязі.

Крім цього, з наданих доказів, в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, не можливо встановити момент завершення надання такої правничої допомоги, оскільки, ані акту про надання послуг, акту виконаних робіт або іншого акту, який би підтвердив надання послуг з правничої допомоги у повному обсязі, ані позивачем, ані його представником до суду не надано.

З наведеного вище слідує, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу (правову) допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18 березня 2020 року № 834081/32 щодо відмови в призначенні з 02 березня 2020 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», весь період військової служби в період з 15.11.1984 по 10.11.1986 тривалістю 2 роки 45 днів, весь період навчання курсантом у Київської вищій школі МВД СРСР та у подальшому в Української академії внутрішніх справ з 01.09.1988 по 29.07.1992 включно, роботу міліціонером відділу відомчої охорони при відділу внутрішніх справ Жовтневого районного відділу УВС Луганської області з 18.03.1987 по 01.09.1988 включно, роботу оперативним уповноваженим відділу захисту економіки від злочинних посягань Жовтневого районного відділу УВС Луганської області з 30.07.1992 по 11.01.1993 включно, роботу старшим слідчим прокуратури м. Краснодону в період з 28.12.2000 по 25.06.2001 включно, роботу старшим слідчим прокуратури Ленінського району м. Луганська в період з 26.06.2001 по 11.07.2006 включно, роботу старшим слідчим, слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Луганської області в період з 12.07.2006 по 13.05.2013 включно, роботу слідчим в особливо важливих справах, заступником начальника слідчого відділу, старшим слідчим відділів слідчого управління та управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва в період з 14 травня 2013 року по 11 грудня 2018 року включно, роботу прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР у м. Києві прокуратури м. Києва в період з 12.12.2018 по 02.03.2020 включно, загальною тривалістю 27 років 1 місяць та 23 дні.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 02 березня 2020 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко