Справа № 520/16022/2020
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків

12 січня 2021 р. № 520/16022/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мар`єнко Л.М., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (пров. Інженерний, буд. 7,м. Харків,61166) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій просить, з урахуванням уточнень:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію, передбачену пунктом 14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат.

Від представника відповідача Вавринюка В., через канцелярію суду, надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року виплачена позивачу 27.10.2020 року у розмірі 12178,95 грн.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Відповідно до ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З 07.12.2020 року по 20.12.2020 року судя перебувала в учбовій відпустці

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.03.2017 року №111-ос ОСОБА_1 було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 з 02 березня 2017 року.

У 2015 році позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 12 лютого 2015 року та довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 22.10.2014 №10/222.

У зв`язку зі звільненням, позивачу проводилися певні виплати.

Проте виплати щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року та індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 02.03.2017 проведено не було.

Тому, позивач звернувся із зазначеним позовом.

Водночас, у письмовому відзиві відповідачем було повідомлено, що згідно платіжного доручення №783 від 27.10.2020 року позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 9068,28 грн. та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки у розмірі 12178,95 грн.

Позивачем, 04.12.2020 року був поданий уточнений позов, в якому він зазначив, що сума виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки у розмірі 12178,95 грн. не є вірною, оскільки відповідачем не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, та сума виплат повинна становити 13918,80 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон України № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (далі по тексту - Закон України № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР - "Про відпустки" (далі по тексту Закон України № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст.10-1 статтею Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ, ст. 16-2 Закону України № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України № 3551-ХІІ.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19) від 21.08.2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачу було нараховано грошову компенсацію виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року у сумі 12178,95 грн. Після проведення відрахувань військового збору (в розмірі 182,68 грн) оплата грошової компенсації здійснена 28 жовтня 2020 року.

Оплата здійснювалась на підставі платіжного доручення №783 від 27 жовтня 2020 року (копія з відміткою Державної казначейської служби України), а також згідно з розрахунково-платіжною відомістю №95 від 27 жовтня 2020 року.

За одним платіжним дорученням №783 від 27 жовтня 2020 року (загальна сума за платіжним дорученням 25623,70 грн), окрім виплат позивачу, здійснювалась оплата грошового забезпечення військовослужбовцям.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки з моменту поширення дії постанови КМУ №889 на військовослужбовців Державної прикордонної служби України і до звільнення позивача з військової служби така додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась йому щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні, і як висновок - щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення і повинна бути врахована відповідачем, як складова грошового забезпечення при нарахуванні і виплаті компенсації позивачу за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Враховуючи викладене вище та беручи до уваги приписи Закону №2011-ХІІ, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, розрахунок позивачу компенсації за невикористані протягом 2015-2017 років дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій повинен бути з урахуванням всіх складових грошового забезпечення за місяць.

Формулою відшкодування компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій є - розмір щомісячного грошового забезпечення поділяється на кількість днів у місяці і множиться на кількість невикористаних днів відпустки, з того моменту як було отримано статус участника бойових дій, але не раніше 06.06.2015. (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни»).

Так, за змістом наданого відповідачем витягу з наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.09.2020 №548-ос, позивач має право на компенсацію за невикористані під час проходження служби дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки.

Загальна кількість невикористаних днів такої додаткової відпустки становить 42 дні.

З наданої копії Особистої картки грошового забезпечення позивача (архівна відомість за 2017 рік) слідує, що до місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, входили такі його складові:

- посадовий оклад - 1200 грн.;

- оклад за військовим званням - 130 грн.;

- надбавка за вислугу років - 465,50 грн.;

- надбавка за доступ до державної таємниці - 180 грн.;

- надбавка за кваліфікацію - 66 грн.;

- надбавка за ВОВЗ - 897,75 грн.;

- надбавка за ОУС - ризик для життя - 180 грн.;

- надбавка за ОРД - 360 грн.;

- преміювання - 5220 грн.;

- щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена ПКМУ №889-5219,55 грн.

Таким чином, загальний розмір такого місячного забезпечення позивача повинен становити 13918,80 грн.

Тобто, розмір компенсації за невикористані 42 дні додаткової відпустки позивача має становити 19486,32 грн.: - 13918,80 - (місячне грошове забезпечення) / 30 (календарні дні) = 463,96 грн. (одноденний розмір грошового забезпечення позивача).

- 463,96 (одноденний розмір грошового забезпечення)*42 (дні невикористаної додаткової відпустки) = 19486,32 грн.

Таким чином, відповідачем компенсацію за неотримані 42 дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу недоплачено у сумі 7307,37 грн., де - 19486,32 (компенсація, яка б мала бути виплачена) - 12178,95 (виплачена сума компенсації) = 7307,37 грн.

Враховуючи викладене вище, відповідачем протиправно не було враховано у складі місячного грошового забезпечення позивача щомісячну додаткову грошову винагороду, що була передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889, що призвело до нарахування та виплати такої компенсації позивачу не у повному обсязі.

З огляду на викладене, відповідачем допущено протиправні дії щодо невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби.

Враховуючи висновки суду щодо протиправної дій відповідача та для належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат та висновків суду.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (пров. Інженерний, буд. 7,м. Харків,61166) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мар`єнко Л.М.