Справа № 440/5681/20
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа №440/5681/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.

та представника відповідача - Срібної Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (надалі - відповідач, УДМС України в Полтавській області), у якому просив:

скасувати наказ УДМС України в Полтавській області від 09.07.2020 №104 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що спірне рішення прийняте відповідачем без врахування всіх обставин, якими позивач обґрунтовував наявність підстав для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Звертав увагу на те, що ним надані достатні та переконливі свідчення про побоювання повернення до країни громадянської належності з огляду на політичні та релігійні переслідування, а також загальну інформацію щодо країни походження.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 31-36/. Свою позицію обґрунтував посиланням на те, що спірне рішення вважає правомірним та обґрунтованим, а позовні вимоги - безпідставними. Наголошував на тому, що у позивача відсутні будь-які документи, які б посвідчували його належність до будь-якої політичної партії, а інформація про можливість переслідування позивача обґрунтована виключно його усними твердженнями, разом з тим відомостей про будь-які утиски в країні походження та документів, що б підтверджували передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" обставини, позивачем не надано.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, а її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.11.2020 учасникам справи визначено строки для подання до суду заяв по суті справи (позивачу - відповіді на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь) та на цій підставі відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Судовий розгляд справи 08.12.2020 не розпочато з огляду на перебування судді у відрядженні.

У судове засідання 22.12.2020 позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме: шляхом направлення повістки про виклик на поштову адресу, зазначену у позовній заяві.

Однак, поштове відправлення повернулось до суду з огляду на відсутність адресата за указаною адресою /а.с. 154/.

Повідомлення про виклик позивача до суду було також розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Згідно з частиною одинадцятою статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

А відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На цій підставі, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.12.2020 проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмовому відзиві.

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Народної Республіки Бангладеш 18.06.2020 звернувся до УДМС України в Полтавській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту /а.с. 37-38/.

У заяві та у ході проведення співбесіди позивач зазначив, що він народився у м. Коміла, за національністю - бангладешець, віросповідання - мусульманин суніт; в армії не служив; в Україну прибув нелегально, без документів, 05.11.2019 перетнув державний кордон України поза пунктами пропуску з боку Республіки Молдова.

Заяву про набуття статусу біженця позивач мотивував посиланням на небажання повертатись до країни громадянської належності через побоювання бути затриманим поліцією за участь в акціях протесту через ліквідацію та закриття притулків для дітей, а також можливого притягнення до відповідальності за навмисне вбивство особи під час акції протесту, у якому його підозрюють правоохоронні органи Бангладеш.

09.07.2020 відповідальною особою УДМС України в Полтавській області складено висновок щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що того ж дня затверджений заступником начальника УДМС України в Полтавській області /а.с. 102-105/.

Наказом УДМС України в Полтавській області від 09.07.2020 №104 громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з огляду на відсутність підстав, передбачених пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" /а.с. 106/.

Цей наказ був оскаржений позивачем до ДМС України /а.с. 107-112/, однак рішенням ДМС України від 09.09.2020 №126-20 скаргу відхилено /а.с. 113/, про що позивача повідомлено 28.09.2020 /а.с. 117 - зворот/.

Не погодившись з наказом УДМС України в Полтавській області від 09.07.2020 №104, позивач оскаржив його до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту в Україні визначено Законом України від 08.07.2011 №3671-VI "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (надалі - Закон №3671-VI).

За змістом статті 1 названого Закону, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Таке ж саме визначення терміну "біженець" містить і підпункт 2 пункту "А" статті 1 Конвенції про статус біженців від 28.07.1951, до якої Україна приєдналася згідно із Законом від 10.01.2002 №2942-III.

Таким чином, поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця, а саме: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності, або за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) такі побоювання мають бути пов`язані з ознаками расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Згідно із визначенням, наведеним у пункту 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VI особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Як визначено частиною першою статті 5 Закону №3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

А відповідно до частини другої цієї статті, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У разі якщо така особа під час незаконного перетинання державного кордону України звернулася із зазначеною заявою до посадової особи Державної прикордонної служби України, вона зобов`язана надати цій посадовій особі пояснення про причини незаконного перетинання державного кордону України. У разі відсутності у такої особи документів, що посвідчують її особу, або якщо такі документи є фальшивими, вона повинна повідомити в поясненні про цю обставину, а також викласти причини зазначених обставин. Під час надання пояснень особою, яка не володіє українською або російською мовами, орган Державної прикордонної служби України повинен забезпечити перекладача з мови, якою така особа може спілкуватися. Після надання пояснень особа, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна бути протягом 24 годин передана посадовими особами Державної прикордонної служби України представнику центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону №3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Порядок оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначений статтею 7 Закону №3671-VI, відповідно до частини першої якої оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

У силу частини сьомої статті 7 Закону №3671-VI до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою статті 8 Закону №3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (надалі - Правила №649).

Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб); в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні); е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

За змістом пункту 3.1 Правил №649 у разі відсутності підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: а) забезпечує можливість для заявника особисто або за допомогою законного представника скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; б) реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи у журналі реєстрації заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 5); в) ознайомлює заявника або його законного представника під їхній власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами і обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; (...) ґ) заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 8), та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, записує за його вказівкою прізвище, ім`я, по батькові та інші про нього дані до встановлення особи, про що зазначається в реєстраційному листку на особу та робиться відповідний запис на заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) приймає від заявника на зберігання документи: національний паспорт або інший документ, який посвідчує особу заявника, а також документи, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що оформлюється розпискою (додаток 9); е) оформлює особову справу згідно з описом документів, що знаходяться в особовій справі заявника (додаток 10); є) долучає до справи по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви, а також інші, передбачені Законом та цими Правилами, документи; ж) призначає дату та час співбесіди та повідомляє цю інформацію заявникові та його законному представникові (за наявності) під підпис в особовій справі; з) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Згідно з пунктом 4.1 Правил №649 під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви: а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону. Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 12) з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником, перекладачем, адвокатом, психологом, педагогом (за наявності); б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 13). У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником.

У силу пунктів 4.3, 4.4 Правил №649 на підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з таких рішень: а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення, передбачені пунктом 4.3 цього розділу, оформлюються наказом територіального органу ДМС (додаток 14).

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення міграційного органу, що набуло форму наказу від 09.07.2020 №104, про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме, чи прийнято це рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, зі змісту наказу від 09.07.2020 №104 судом встановлено, що позивачу відмовлено у оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VI, відсутні.

Оцінюючи спірний наказ на його відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суд зважає на такі обставини.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Згідно з Позицією УВКБ ООН "Про обов`язки та стандарти доказів у біженців" 1998 року факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Обов`язок доказування покладається на заявника, який повинен надавати правдиві обґрунтування фактів, викладених у заяві, і щоб на підставі цих фактів могло бути прийняте належне рішення. Це означає, що заявник повинен переконати посадову особу органу міграційної служби в правдивості своїх фактичних тверджень.

Згідно з пунктом 5 статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається" від 27.04.2004 №8043/04 заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Аналізуючи наведені положення законодавства суд зазначає, що у заяві про надання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Заявник повинен переконати посадову особу органу міграційної служби в правдивості своїх фактичних тверджень.

Разом з цим, побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб`єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем. При цьому, об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Оцінка таким побоюванням обов`язково повинна була надаватися з урахуванням аналізу інформації про країну походження особи, яка шукає притулку. Факти обґрунтованості побоювань переслідування можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, зі звітів Міністерства закордонних справ України тощо.

Суд зауважує, що у заяві від 18.06.2020, під час проведення співбесіди, а також при зверненні до суду з цим позовом, позивач зазначав про небажання повертатись до країни свого походження через побоювання бути затриманим поліцією за участь в акціях протесту через ліквідацію та закриття притулків для дітей, а також можливого притягнення до відповідальності за навмисне вбивство особи під час акції протесту, у якому його підозрюють правоохоронні органи Бангладеш.

Зокрема, позивач зазначив, що він є вихованцем дитячого будинку м. Коміла, проживав у ньому до виїзду з країни; з 2003 по 2013 роки навчався у початковій школі м. Коміла, з 2013 по 2015 роки - у коледжі м. Коміла, з 2015 року - працював у кафе поваром. За твердженням позивача, у 2018 році представниками правлячої партії "Авамі Ліг" було ініційовано питання про закриття дитячого будинку, оскільки його утворено за підтримки партії БНП, яка з огляду на зміну влади знаходилась у опозиції. У 2018 році позивач брав участь в акціях протесту проти закриття дитячих будинків.

Стверджуючи про наявність побоювань бути затриманим у Бангладеш за участь в акціях протесту позивач не зазначив про його затримання правоохоронними органами, порушення щодо нього провадження за участь в акціях протесту, здійснення допитів, утримування в слідчому ізоляторі, відділку поліції тощо.

Також позивач зазначив, що він не являється членом ніякої політичної партії у Бангладеш, а участь в акціях протесту обґрунтував власною громадянською позицією.

Водночас під час проведення співбесіди 03.07.2020 позивач зазначив, що чергова акція протесту закінчилась погромами та бійкою, у результаті чого загинув член правлячої партії "Авамі Ліг". На цій підставі, за твердженням позивача, його оголошено в розшук.

Під час співбесіди позивач також повідомив, що Бангладеш він покинув 07.01.2019 разом з друзями, спочатку виїхав через кордон до Індії на підставі туристичної візи, а у подальшому - до Молдови на підставі туристичної візи, що оформлена його знайомим. При цьому вибір країни прибуття (Республіка Молдова) позивач пояснив доступністю оформлення туристичної візи. Після прибуття до Кишинева позивач поселився у готелі, познайомився з громадянином Пакистану, влаштувався на роботу до нього у ресторан та проживав в його квартирі дев`ять місяців. На запитання посадової особи органу міграційної служби щодо причин прибуття в України позивач пояснив, що він в мережі Інтернет знайшов зображення місцевих краєвидів, які йому сподобались (дослівно: "Украина - красивая страна"), а тому вирішив прибути в Україну з метою працевлаштування; спочатку прибув до Одеси, а потім - до Полтави.

Посольство України в Республіці Індія у липні 2017 року повідомляло, що головні опозиційні партії Бангладеш (у першу чергу, Націоналістична партія Бангладешу /НПБ/), з одного боку і правляча "Авамі Ліг" перебувають у стані практично перманентної боротьби, що супроводжується масовими протестними акціями, які приводили до збройних сутичок та загибелі людей, а також блокування життєдіяльності міст країни, роботи органів влади різного рівня. У Бангладеш акції протесту часто обтяжені проявами насильства за участі членів студентських організацій, пов`язаних з основними політичними партіями. Такі випадки не скоординовані на національному рівні, зазвичай йдеться про невеликі групи студентів/молоді в окремих університетах, коле джах визначеного регіону, які змагаються за контроль над певною територією. У більшості випадків протягом останніх декількох років сутички відбувалися між активістами студентської організації "Бангладеш чхатра ліг", пов`язаної з Авамі Ліг, з одного боку, та наближеним до НПБ угрупуванням "Джатіябаді Чхатра Дал" і/чи наближеним до іншої проісламської опози ційної партії Джамаат-і-ісламі угрупуванням "Ісламі Чхатра Шібір" (до якого себе відносить позивач), з іншого боку.

Окремі випадки політичних репресій в країні супроводжуються затриманнями та арештами, однак зазначені дії з боку влади не носять масового характеру, і є реакцією на дії радикальних елементів з метою знизити "градус напруження" в країні та недопущення дестабілізації ситуації /а.с. 67-68/.

З урахуванням інформації щодо країни походження суд зазначає, що відносно позивача відсутня інформація про його членство у політичних партіях, переслідування на цій підставі з боку влади та правоохоронних органів, а також, що він зазначав утисків за релігійною чи будь якою іншою ознакою.

Під час проведення співбесід 18.06.2020 та 03.07.2020 позивач повідомив лише про поодинокі випадки участі в акціях протесту взимку 2018 року, не зазначивши при цьому, що його було затримано, допитано, поміщено у слідчий ізолятор тощо.

Доводи про оголошення позивача у розшук з огляду на вбивство під час акції протесту члена правлячої партії "Авамі Ліг" не підтверджені документально.

До того ж, відповідач обґрунтовано урахував, що позивач залишив Бангладеш у січні 2019 року, деякий час проживав у Індії, потім мігрував до Молдови, а вибір України як місця прибуття пояснив тим, що йому сподобались фотографії в мережі Інтернет.

При цьому у Республіці Молдова позивач за отриманням статуту біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту не звертався.

Докази свого відношення до громадської та/або політичної діяльності у Народній Республіці Бангладеш у позивача відсутні.

В Україну позивач прибув у листопаді 2019 року нелегально, а із заявою про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту до УДМС України в Полтавській області звернувся лише 18.06.2020, тобто через сім місяців після прибуття в Україну.

Факт зволікання зі зверненням за міжнародним захистом ставить під сумнів реальність загрози життю позивача та вказує на те, що таке звернення до відповідача із заявою про набуття міжнародного захисту обумовлено лише потребою у легалізації на території України.

Аналогічна позиція стосовно тривалості проміжків часу із зверненням за міжнародним захистом узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 14.03.2018 справі №820/1502/17.

Так, Верховний Суд зазначив, що значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. При цьому мотив звернення із даною заявою може бути іншим.

На момент звернення у червні 2020 року до УДМС України в Полтавській області позивач перебував на території України нелегально.

Київським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області позивача 13.03.2020 притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням правил перебування в Україні /а.с. 52-53/.

Під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби встановив, що позивач за жодною із конвенційних ознак в країні походження не переслідувався, побоювання переслідування достовірними доказами не підтверджені.

Позивачем не наведено переконливих доводів щодо відповідності повідомлених фактів дійсності; не надано ніяких переконливих доказів про факти погроз, його переслідування на Батьківщині, які б слугували причиною неможливості повернення до Народної Республіки Бангладеш; до заяви про надання статусу біженця не додано жодних документів або матеріалів, що могли б бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця.

Посилання на загальну ситуацію щодо стану дотримання прав людини в певній країні не може саме по собі слугувати самостійною підставою для однозначного висновку про те, що у випадку повернення до країни походження позивачу буде загрожувати індивідуальна серйозна шкода у вигляді тортур, нелюдського або принизливого поводження чи покарання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №826/17900/16.

Суд наголошує, що особливістю адміністративного судочинства є покладення тягара доказування у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача /частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України/.

Суд зауважує, що відповідачем у повній мірі досліджені обставини звернення позивача за захистом. Так, у ході розгляду заяви УДМС України в Полтавській області проведено дві співбесіди з позивачем, зібрано та проаналізовано інформацію щодо країни походження позивача, а також щодо повідомлених ним обставин.

Загальна ситуація у країні походження позивача не надає безумовних підстав для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

А відтак, за результатами дослідження матеріалів особової справи позивача відповідачем ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову у оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, що відповідає фактичним обставинам справи.

До того ж, про нещирість позивача у питанні отримання захисту в Україні свідчить його нелегальне прибуття в Україну та звернення за захистом лише через сім місяців після перетину державного кордону України поза межами пунктів пропуску.

Окрім того, суд враховує, що позивач після подання цього позову, у ході здійснення судом підготовчого провадження та розгляду справи по суті до суду не з`являвся, позицію з приводу заявленого позову не висловив, жодних пояснень по суті спору не надав.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Розподіл судових витрат

Позивач від сплати судового збору звільнений.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

Отже, підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 71-77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 04 січня 2021 року.

Суддя О.О. Кукоба