Справа № 420/6219/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6219/20

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С. Дата і місце ухвалення: 24.09.2020р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом приватного підприємства Торгівельна Фірма «АНТОШКА» до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа Одеська митниця Держмитслужби, про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2020 року приватне підприємство ТФ «АНТОШКА» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа Одеська митниця Держмитслужби, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.08.2020р., просило суд зобов`язати відповідача надати позивачу реквізити для оплати виниклого податкового боргу у розмірі 1461,74 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що до червня 2014 року ППТФ «АНТОШКА» здійснювало свою діяльність на території Автономної Республіки Крим та регулярно здійснювало оплату збору за провадження торгівельної діяльності. У зв`язку із окупацією території АР Крим позивач продовжив здійснювати господарську діяльність на території України, за винятковим тимчасово окупованих територій. На звернення до Одеської митниці ДФС із заявою про повернення надмірно сплачених митних платежів ППТФ «АНТОШКА» отримало відмову, обґрунтовану тим, що станом на 31.07.2019р. за підприємством рахується податковий борг перед ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Ленінський район м.Севастополя) у розмірі 1461,74 грн. У зв`язку з цим, ППТФ «АНТОШКА» неодноразово зверталося до відповідача із заявами про проведення процедури списання виниклої заборгованості або надання роз`яснень порядку її погашення. Однак, відповідач повідомив позивача про відсутність законодавчо визначеної процедури списання податкового боргу юридичній особі резиденту України, яка змінила своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України. Також, податковий орган повідомив про відсутність рахунку по погашенню виниклої заборгованості. ППТФ «АНТОШКА» стверджувало, що підприємство прагне списати або погасити податковий борг, який за ним рахується, в той час як відповідач не сприяє підприємству у вчиненні відповідних дій, чим порушує право останнього на повернення надмірно сплачених митних платежів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі надати реквізити ППТФ «АНТОШКА» для оплати виниклого податкового боргу у розмірі 1461,74 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 24.09.2020р., з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ППТФ «АНТОШКА».

В своїй скарзі апелянт зазначає, що положення статті 15 Закону України від 12.08.2014р. №1636-VII «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» не можуть бути застосовані до позивача, оскільки ППТФ «АНТОШКА» не змінювало свою податкову адресу (місце знаходження) з території АРК на іншу територію України. Що ж до надання позивачу реквізитів для оплати виниклого податкового боргу, то апелянт зазначає, що наразі вказане питання законодавчо не врегульовано та відповідні банківські реквізити відсутні.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено, в чому полягає порушення його прав та законних інтересів відповідачем, які підлягають захисту в судовому порядку. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилається апелянт і на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про недотримання Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі норм Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР «Про звернення громадян» при розгляді звернень ППТФ «АНТОШКА». Стверджує, що на всі звернення позивача з приводу погашення податкового боргу податковий орган надав відповіді у встановлений законодавством строк.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та учасниками справи не заперечується, що ППТФ «АНТОШКА» є юридичною особою та з 24.12.2010р. перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області.

До 2014 року ППТФ «АНТОШКА», серед іншого, здійснювало свою діяльність на території Автономної Республіки Крим, що підтверджується Торговим патентом на провадження торговельної діяльності, діяльності з надання платних побутових послуг, торгівлі валютними цінностями, діяльності у сфері розваг, виданим ДПІ у Ленінському районі ДПС в м. Севастополь. (терміном дії з 12.03.2013р. по 28.02.2018р.).

У зв`язку з тимчасовою окупацією АРК, розпорядженням директора ППТФ «АНТОШКА» від 15.05.2014р. «Про закриття торгівельної точки» припинено діяльність магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 30.05.2014р., розташованого за адресою: м.Севастополь, вул.Леніна, 39.

За заявами позивача від 05.06.2014р. до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області було скасовано реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій (причина скасування закриття торгової одиниці), що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій.

На запит позивача від 08.09.2014р. листом від 15.09.2014р. ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області повідомило, що станом на 10 вересня 2014 року по ППТФ «Антошка» за даними карток особових рахунків не має податкової заборгованості.

20.06.2019р. та 08.01.2020р. ППТФ «Антошка» звернулося до начальника Одеської митниці ДФС із заявами про надання дозволу повернути надмірно сплачені митні платежі по митних деклараціях №UA500010/2019/007809 від 01.04.2019р. у розмірі 190 371,28 грн. та №UA500010/2018/013154 від 10.07.2018р. у розмірі 610 425,43 грн. на депозитний рахунок 3734, відкритий в Державній казначейській службі України на ім`я Державної фіскальної служби України, для подальших розрахунків як авансові платежі (передплата) за митне оформлення.

На вказані звернення позивача Одеська митниця ДФС повідомила ППТФ «Антошка», що згідно інформації, що міститься у підсистемі «Податкові збори» АСМО «Інспектор», у підприємства станом на 31 липня 2019 року наявний податковий борг перед ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополь (Ленінський район м. Севастополя) у розмірі 1461,74 грн. (вид податку 50 , назва податку збір за провадження торговельної діяльності (роздрібна торгівля), сплачений юридичними особами). Розгляд заяв про повернення надмірно сплачених митних платежів було здійснено митним органом за умови погашення платником податків суми податкового боргу, як це передбачено положеннями ст.43 ПК України.

22.11.2019р. ППТФ «Антошка» звернулося до ДФС України із заявою, в якій просило роз`яснити ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі яким чином можна погасити податковий борг, який рахується за підприємством та виник більше ніж 3 роки тому, або провести процедуру списання цієї заборгованості.

У відповідь на вказане звернення позивача ДПС України листом від 26.12.2019р. повідомила про відсутність порядку реалізації законодавчих положень ст.15 Закону України від 12.08.2014р. №1636-VII «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» щодо списання податкового боргу. З метою врегулювання питання сплати боргів ДПС звернулася до Міністерства фінансів України, однак інформація щодо надання можливості сплати податкового боргу від Міністерства не надходила.

06.02.2020р. з відповідним зверненням ППТФ «Антошка» звернулося і до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, на яке отримало відповідь від 24.02.2020р. про неможливість прийняття рішення про визнання податкового боргу безнадійним та проведення процедури його списання. Також, позивача повідомлено про відсутність рахунку по податку, заборгованість по якому рахується за підприємством.

Позивач, прагнучи погасити податковий борг з тим, або завершити процедуру повернення надмірно сплачених митних платежів, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов підприємства, виходив з того, що в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», на неодноразові звернення ППТФ «Антошка» ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не було надано реквізитів для оплати виниклого податкового боргу у розмірі 1461,74 грн.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

У відповідності з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, невиконання платником податку обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Разом з тим, Законом України від 12.08.2014р. №1636-VII «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», положення якого набрали чинності 27.09.2014р., підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 26 такого змісту: «На період дії Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» цей Кодекс застосовується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».

У відповідності до положень підпункту 12 пункту 12.3 статті 12 Закону №1636 під час тимчасової окупації справляння податків і зборів, єдиного соціального внеску та застосування реєстраторів розрахункових операцій відносно території ВЕЗ «Крим» діють з урахуванням того, що зупиняється застосування до платників податків із місцезнаходженням на території ВЕЗ «Крим» норм статей 59, 60, 87 - 101, 124, 126 і 129 ПК України.

При цьому, пунктом 15.1 статті 15 Закону №1636 визначено, що будь-якій юридичній особі - резиденту України, яка змінює (змінила) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України списується податковий борг, суми розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань за будь-якими податками (зборами, обов`язковими платежами), що виникли з моменту тимчасової окупації.

Оскільки ППТФ «Антошка» не змінювало своєї податкової адреси з території АРК на іншу територію України, а мало місце лише закриття з 30.05.2014р. торгівельної точки - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: м.Севастополь, вул.Леніна, 39, тому до спірних правовідносин не застосуються положення статті 15 Закону №1636 щодо списання податкового боргу.

Поряд з цим, при вирішенні спору колегія суддів враховує, що при зверненні з даним позовом до суду ППТФ «Антошка» не оскаржує наявність у нього заборгованості в сумі 1461,74 грн. (вид податку 50 , назва податку збір за провадження торговельної діяльності (роздрібна торгівля), сплачений юридичними особами). Більше того, позивач виявляє намір її погасити, однак, у зв`язку з неповідомленням відповідачем на його звернення реквізитів рахунку, на який має бути сплачено відповідний борг, підприємство позбавлене можливості це зробити.

Апелянт, в обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, посилається на те, що на даний час питання погашення заборгованості підприємств, яка виникла на тимчасово окупованій території України, не врегульовано та відповідні банківські рахунки відсутні.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта та зазначає, що держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) проаналізовано поняття «належне урядування», яке передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено, в чому полягає порушення його прав та законних інтересів відповідачем, які підлягають захисту в судовому порядку.

При зверненні з даним позовом до суду ППТФ «Антошка» свої вимоги обґрунтовувало тим, що неповідомлення ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на звернення позивача інформації щодо банківських реквізитів для оплати виниклого податкового боргу у розмірі 1461,74 грн. (вид податку 50 , назва податку збір за провадження торговельної діяльності (роздрібна торгівля) позбавляє позивача можливості сплатити виниклу заборгованість і, як наслідок, порушує право підприємства на повернення митним органом надміру сплачених митних платежів.

Відповідно до п.43.1, п.43.2 ст.43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність порушених прав ППТФ «Антошка» у спірних правовідносинах та з обраним судом першої інстанції способом їх захисту.

Варто зазначити, що відповідач, посилаючись на відсутність рахунку, на який підлягає погашенню податковий борг, який рахується за ППТФ «Антошка», ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не зазначає, яким чином має бути здійснено погашення відповідної заборгованості (не вказує на належний спосіб захисту порушених прав позивача, відмінний від обраного судом).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції від 24.09.2020р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 січня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук