Справа № 340/3867/20
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження

11 січня 2021 року м. Кропивницький справа № 340/3867/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області (вул.Спортивна, 6, м. Мала Виска, Кіровоградська область, 26200, код ЄДРПОУ - 04055373)
провизнання протиправним та скасування пункту рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 1 Рішення шістдесятої сесії сьомого скликання Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області за №1921 від 28.11.2019 «Про затвердження Переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону», в частині внесенння до Переліку земельних ділянок комунальної власності Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області, призначених для продажу права їх оренди на земельних торгах у формі аукціону земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9074, загальною площею 56,31 га, (пункт 11 Переліку).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року відкрите спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

З матеріалів справи судом встановлено, що 26.12.2011 року між позивачем та Маловисківською районною державною адміністрацією Маловисківського району Кіровоградської області укладено договір оренди земельної ділянки площею 56,31 га, кадастровий номер :02:000:9074 (а.с.9).

При цьому, п.8 Договору визначено, що його укладено на 9 (дев`ять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.

На підставі ст.33 Закону України «Про оренду землі» та п.8 Договору, позивач 24.07.2020 року направив на адресу Маловисківської міської ради рекомендований лист - повідомлення з проектом додаткової угоди щодо поновлення договору оренди землі б/н від 26.12.2011 року на тих самих умовах на той самий строк (а.с.20-23).

Відповідач листом за №2241 від 18.08.2020 року повідомив орендаря, що не має наміру поновлювати договір оренди земельної ділянки від 26.12.2011 року, кадастровий номер :02:000:9074, загальною площею 56,31 га, шляхом укладення запропонованої додаткової угоди.

Разом з тим, відповідач повідомив, що рішенням шістдесятої сесії сьомого скликання Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області №1921 від 28.11.2019 «Про затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону» земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9074, загальною площею 56,31 га, внесено до переліку земельних ділянок комунальної власності Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області, призначених для продажу права їх оренди на земельних торгах у формі аукціону (а.с.24,25).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за наявності наміру передати майно в оренду та наявності попереднього орендаря, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, за інших рівних умов право вибору орендодавцем орендаря прямо обмежено передбаченим ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України переважним правом такого попереднього орендаря.

Дане обмеження узгоджується із загальним положенням ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України, згідно якої власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, в окремих випадках розсуд власника може бути обмежений законом, як в даному випадку ч.1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що 02.01.2019 року після переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9074 загальною площею 56,31 га до відповідача, останній звертався з заявою щодо можливості укладення додаткової угоди та позивачу було запропоновано проект цієї додаткової угоди, але позивач в односторонньому порядку відмовився від її підписання. Тому, Маловисківською міською радою було внесено дану земельну ділянку до сформованого Переліку.

У разі не досягнення згоди між сторонами та не продовження договірних відносин між сторонами, зазначені земельної ділянки підлягатимуть продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону. Відповідач вважає, що на даний момент переважного права та законного сподівання у позивача не виникло.

Крім того, відповідач наголошує, що відповідно до чинного законодавства України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення. Так, на даний час земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9074, загальною площею 56,31 га. перебуває в оренді у позивача в справі. Оренда - це не право власності. Правом власності та розпорядження цією земельною ділянкою наділена саме Маловисківська міська рада, а не ніяк позивач (а.с.61).

Вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Однак, у контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб`єктами, суд вважає, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)

Відповідно до п.п.1, 2, ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Позивач звернувся до адміністративного суду, вважаючи, що фактично відповідачем відмовлено в укладанні додаткової угоди оренди землі стосується законного інтересу позивача, оскільки останній відповідно до п.8 Договору має переважне право на поновлення договору оренди, тому правомірно очікував на набуття права оренди такої земельної ділянки на новий строк.

Так, договір оренди від 26.12.2011 року укладений між позивачем та Маловисківською районною державною адміністрацією Маловисківського району Кіровоградської області зареєстровано у відділі Держкомзему у Маловисківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 грудня 2011 року за №00865.

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2020 року орендарем зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_1 (а.с.16,17).

За нормами статей 125 і 126 ЗК та ст. 377 ЦК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною третьою статті 792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі та передбачає, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).

Отже, предметом спору у даній справі є захист, зокрема, речового права, порушеного на думку позивача, відповідачем, який своїми діями та оскаржуваним рішення не уклав договору поновлення оренди землі. По своїй суті, доведення позивачем протиправності дій чи бездіяльності відповідача є спором про доведення права на земельну ділянку. Тому, щоб вирішити спір про протиправність дій та скасування прийнятого відповідачем рішення, має бути розв`язано конкуренцію підстав виникнення права оренди на спірну земельну ділянку.

Отже, звертаючись до суду із цим позовом позивач має намір усунути допущені, на його думку, органом виконавчої влади порушення свого переважного права на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, предметом позову у цій справі є не оскарження рішення суб`єктом владних повноважень щодо включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону, а забезпечення можливості набуття речового права на земельну ділянку, яка перебуває у позивача у користуванні на праві оренди, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року (справа №661/3925/16-а) та від 12.12.2018 року (справа №809/48/18).

У постанові від 20.09.2018 року (справа №816/389/15-а) Велика Палата Верховного Суду вказала, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Суд зауважує, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати також характер спірних правовідносин за захистом яких прав звернулась особа.

Як вбачається з матеріалів справи, спір що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, відмовляючи у внесенні змін про власника земельної ділянки, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем рішення про відмову у внесені змін до відомостей Державного земельного кадастру щодо власника земельної ділянки стосувались реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

В той же час, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Суд вважає, що даний спір має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано право власності щодо тієї ж земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (Маловисківської сільської ради).

Участь Маловисківської сільської ради в якості відповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Верховний Суд у постанові від 04.04.2018 р. дійшов висновку, що в подібних справах спір стосується не законності чи незаконності дій суб`єкта владних повноважень, а права на земельну ділянку, а тому подібні спори є спорами про право та мають розглядатись в господарських чи цивільних судах. При цьому, Суд зазначив, що подібна позиція висловлювалась раніше Верховним Судом України у постановах від 14.06.2016 р. та від 11.04.2017 р., і суд не знаходить підстав для відступу від неї.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження, фактично рішення про відмову у внесенні змін до відомостей Державного земельного кадастру про власника земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо цього ж нерухомого майна з іншою особою. Такий спір має приватно-правовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Вищенаведені висновки відповідають висновку, викладеному у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

Ураховуючи суть спірних правовідносин, приватно-правовий характер та суб`єктний склад сторін у справі, суд приходить висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів. Оскільки такий виник із цивільних відносин, його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, відповідно до підсудності, визначеної Цивільним процесуальним кодексом України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що предметом позовних вимог справи є визнання недійсними пункту рішення сільради, згідно з якими яким земельну ділянку якою користується позивач відповідно до договору оренди включено до переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону.

У свою чергу, Велика палата Верховного Суду, у постанові від 26.06.2018 під час розгляду справи №902/517/17 дійшла такого висновку, що згідно зі статтями 1, 12 ГПК України, з урахуванням приписів статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень) розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення порушено право особи на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору".

У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Враховуючи зазначений правовий висновок, прийняте відповідачем рішення про включення земельної ділянки якою користується позивач згідно договору оренди до переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону є ненормативними актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування цього рішення не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки у зв`язку з діючим договором оренди земельної ділянки виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією права користування земельною ділянкою. У такому випадку захист порушеного права залежно від суб`єктного складу сторін має вирішуватися за нормами цивільного судочинства.

В свою чергу, статтею 238 КАС України визначені підстави закриття провадження у справі.

Так, зокрема, за змістом п.1 ч.1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі.

При цьому, статтею 239 КАС України передбачені наслідки закриття провадження у справі.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч.1, ст.239 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного, на думку позивача, права користування земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Частиною другою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, питання щодо повернення судового збору буде вирішено у разі надходження відповідного клопотання позивача.

Керуючись статтями 2, 19, 20, статтями 238, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області (вул.Спортивна, 6, м. Мала Виска, Кіровоградська область, 26200, код ЄДРПОУ - 04055373) визнання протиправним та скасування пункту рішення - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що даний спір підсудний місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства, а також вказати на те, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 15 - денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук