Справа № 482/1865/19
Суддя: Баранкевич В. О.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 482/1865/19
Номер провадження 2-а/482/8/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Баранкевич В.О., за участю секретаря судового засідання Шведової Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ДП18 № 523754 від 12.09.2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ДП18 № 523754 від 12.09.2019 року, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність дій відповідача щодо розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, що на його думку, є порушенням порядку розгляду справи, встановленого ст. ст. 258, 276 КУпАП. Крім того, позивач зазначав про порушення процедури розгляду справи під час винесення оскаржуваної постанови, а саме: не було роз`яснено позивачу його права та обов`язки та не надано право скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Також, на думку позивача, використання приладу «TruCAM» є протиправним, оскільки працівники поліції використовували неналежний пристрій вимірювання швидкості ( невідомого походження та без відповідної перевірки на справність, а також без сертифікації та повірки).

В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про підтримання своїх позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено підписом уповноваженої особи відповідача про отримання судового виклику, натомість, представник відповідача на адресу суду надіслав відзив, яким просив відмовити у задволенні позову ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позов, посилаючись на дотримання поліцейськими вимог КУпАП та законодавства при складанні оспорюваної постанови та відповідність викладених в ній відомостей фактичним обставинам скоєного позивачем аміністративного правопорушення.

Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 вересня 2019 року інспектор УПП взводу 1 роти 1 батальону 1 Миколаївської області Вагерич В.Д. виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення ДП18 № 523754.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 12 вересня 2019 року о 10.39 год., позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot 301» державний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год. в населеному пункті м. Миколаїв, по проспекту Героїв України, в районі будинку № 10/1, де дозволена швидкість 50 км/год., перевищивши дозволену швидкість на 29 км/год., що зафіксовано на прилад TruCAM LTI 20/20 № ТС000759, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України, внаслідок чого інспектором було накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вважаючи протиправною постанову відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 (б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. У контексті даної справи це означає, що умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Крім того, згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стосовно думки позивача щодо протиправного розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення за місцем його скоєння, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…>правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Так, дійсно, у висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення«за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, у згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення ст. 258 КУпАП не розповсюджувалися на ст. 122 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 КУпАП зазнали змін, в наслідок чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

У даному випадку, спірна постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) Управління патрульної поліції, що відповідає вимогам наведених вище положень законодавства, а тому колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем процедури розгляду справи.

Стосовно думки позивача щодо правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, суд зазначає про наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13726, виданого ДП Укрметртестстандарт від 21.12.2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000759 є придатним до застосування .

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20 виробництва LaserTechnologyInc також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку, який зазначає що механізм технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених у документі «Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20. Вимоги з технічного захисту інформації».

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13726 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 № ТС000759 до застосування.

В матеріалах справи, а саме на DVD-диску наявний відео файл та фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС000759, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 79 км/год.

Вказана обставина також підтверджується і відповідним відеозаписом з приладу TruCam.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивача щодо неможливості встановити із даного відео факт перевищення швидкості руху саме автомобілем позивача, оскільки із відео чітко вбачається марка та номер транспортного засобу, який перевищив швидкість руху, а саме «Peugeot 301» державний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність порушень вимог законодавства з боку відповідача щодо застосування прилада TruCam LTІ 20/20 № ТС000759, яким, зокрема підтверджується факт порушення позивачем ПДР в частині перевищення швидкості руху, а тому, на думку суду, відповідачем цілком обґрунтовано було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Також, суд зазначає, що під час розгляду відносно позивача справи про адміністративне правопорушення, останньому з боку відповідача не здійснювалось будь-яких перешкод щодо участі у розгляді справи для захисту прав позивача адвоката.

Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, оскільки право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП, який у даному випадку не здійснювався.

Таким чином, на думку суду, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Судом встановлено, що відповідачем в повній мірі дотримано вимоги ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, спірна постанова за змістом відповідає вимогам ст. 238 КУпАП, в тому числі щодо викладення суті вчиненого порушення, а тому підстав для її скасування суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду правомірність прийнятої постанови серії ДП18 № 523754 від 12.09.2019 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідачем доведено в повній мірі.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що дії інспектора УПП взводу 1 роти 1 батальону 1 Миколаївської області Вагерича В.Д. щодо винесення постанови у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 є правомірними, а тому суд дійшов висновку, що немає підстав визнавати дії інспектора протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 77, 171, 243, 245, 246, 255, 286 КАС України суд,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ДП18 № 523754 від 12.09.2019 року відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: