Справа № 640/7125/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7125/20 Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК «Технокомплект» до Київської митниці Держмитслужби, головного державного інспектора Київської митниці Держмитслужби Машталера Олександра Дмитровича про визнання протиправним та скасування рішення від 07 лютого 2020 року №UA 100000/2020/000058/2, визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК «Технокомплект» (далі - позивач, ТОВ «ТК «Технокомплект») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби та головного державного інспектора Київської митниці Держмитслужби Машталера Олександра Дмитровича, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 07 лютого 2020 року № UA 100000/2020/000058/2;

- визнати протиправними дії головного державного інспектора Київської митниці Держмитслужби Машталера Олександра Дмитровича, що полягали у застосуванні шостого (резервного) методу для визначення митної вартості товарів, задекларованих за митною декларацією № UA100060/2020/304135.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган не навів доводів стосовно застосованого ним шостого резервного методу згідно рішення головного державного інспектора Київської митниці Держмитслужби Машталера О.Д., дії якого, на думку позивача, є протиправними.

Позивачем отримано повідомлення від 05.02.2020 №931603 про відмову в оформленні декларації №UA10060/2020/304135 у зв`язку з відсутністю необхідних відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

- у страховому документі № 12798/03/222 зазначено, що оцінюваний товар постачається відповідно до інвойсу від 12.10.2019 №19CF9080, однак до митного оформлення надано інвойс від 10.12.2019 19CF9080;

- відповідно до графи 20 митної декларації № UA100060/2020/304135 умовами поставки є FOB SHANGHAI. Проте, відповідно до інвойсу 19CF9080 та коносамента SZOW19120113 місце завантаження є "Qingdao".

Зазначені обставини стали підставою для відмови у митному оформленні. Однак, листом від 06.02.2020 №0602-1 позивачем надано роз`яснення з зазначених вище питань, зокрема роз`яснено, що в даті інвойсу та в декларації допущено технічні помилки, які згодом були виправлені. Проте, незважаючи на надані пояснення, позивачеві відмовлено в митному оформленні задекларованого товару, з чим він не погоджується.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 07.02.2020 №UA100000/2020/000058/2; визнано протиправними дії головного державного інспектора Київської митниці Держмитслужби Машталера Олександра Дмитровича, що полягали у застосуванні шостого (резервного) методу для визначення митної вартості товарів, задекларованих за митною декларацією №UA100060/2020/304135.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Київська митниця Держмитслужби звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 10 липня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що підставами для відмови у митному оформленні товару стала відсутність можливості перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі, а також встановлення обставин заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VIІ Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947).

Апелянт підкреслює, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, саме декларант має довести що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, обрано метод визначення митної вартості товару. Натомість, митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

Від ТОВ «ТК «Технокомплект» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що апеляційна скарга відповідача 1 у справі є формальною за змістом, обмежена загальними цитатами із законодавства, а по суті, як і у відзиві на позовну заяву, не конкретизовано з якими саме суттєвими порушеннями, або ненаданням яких документів обґрунтовується рішення щодо коригування митної вартості.

Окрім іншого позивачем зазначається, що у період з 19 червня 2018 року по 29 травня 2019 року ним поставлений, а відповідачем 1 оформлений ідентичний товар (шайби круглі плоскі) за іншими митними декларації, при цьому подібних питань не виникало.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Київської митниці Держмитслужби, призначено справу до розгляду у письмовому провадженні з 09 грудня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції, між ТОВ "ТК "Технокомплект", як Покупцем, та фірмою CHINFAST CO., LTD., як Продавцем, укладено контракт 0810-01 від 08.10.2018, відповідно до якого покупець здійснює купівлю товару згідно із специфікацій до контракту, а продавець здійснює продаж. Відповідно до розділу 6 вищезазначеного контракту поставка товарів здійснюється на умовах FOB (Ningbo or Shanghai) згідно з Правилами "Інкотермс-2010" або інших умовах поставки.

З метою здійснення митного оформлення товарів позивачем через митного брокера ФОП ОСОБА_1 подано до Київської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію № UA100060/2020/304135, якою задекларовано відповідні вироби з чорних металів без різьби шайби - круглі з покриттям та без покриття (код товару 73182200).

На підтвердження розрахованої митної вартості виробів з чорних металів без різьби - шайби круглі плоскі з покриттям та без покриття (код товару 73182200) представником позивача до митної декларації додано наступні документи: контракт 0810-01 від 08.10.2018; додаток №1 від 22.12.2018 до контракту 0810-01 від 08.10.2018; додаток №2 від 27.11.2019 до контракту 0810-01 від 08.10.2018; інвойс-1 від 10.12.2019, №19CF11-006TT від 13.11.2019; прайс-лист від 13.11.2019; експертний висновок від 04.02.2020 №В-181; договір страхування вантажу від 18.12.2019 №12798/03/22; експертна митна декларація (серія 00898613) з офіційним перекладом від 24.01.2020; автотранспортна накладна вд 04.02.2020; платіжні документи, що підтверджують вартість товару.

Листом від 05 лютого 2020 року №931603 в оформленні зазначеної декларації відповідачем відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідних відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

- у страховому документі № 12798/03/222 зазначено, що оцінюваний товар постачається відповідно до інвойсу від 12.10.2019 №19CF9080, однак до митного оформлення надано інвойс від 10.12.2019 19CF9080;

- відповідно до графи 20 митної декларації № UA100060/2020/304135 умовами поставки є FOB SHANGHAI. Проте, відповідно до інвойсу 19CF9080 та коносамента SZOW19120113 місце завантаження є "Qingdao".

Надані позивачем документи, на думку відповідача, не дають можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.

На підтримку такої позиції відповідачем 1 зазначено, що за результатом аналізу висновку Житомирської ТПП від 04.02.2020 № В-181, встановлено, що експертом вартісний аналіз проводився на підставі наданих декларантом товаросупровідних документів, проте не досліджено біржові котирування вартості сировини, яка є основною складовою при виробництві оцінюваних товарів (сталь, цинк), описано тільки комерційні взаємовідносини між продавцем та покупцем; відповідно до пункту 7 контракту від 08.10.2018 №0810-01 продавець, окрім інших документів, зобов`язаний передати покупцю: пакувальний лист, довідку про страхування вантажу, калькуляцію собівартості виробництва продукції, прайс-лист підприємства на дату підписання договору. Однак, вказані документи до митного оформлення не надано. Відповідно до пункту 3 контракту від 08.10.2018 №0810-01 вартість товару включає в себе, окрім іншого, страхування морського фрахту. Таким чином страхування товару здійснюється продавцем оцінюваного товару, а саме «Chinfast со., ltd.». Однак, відповідно до страхового полісу № 12798/03/222 страхувальником є TOB «Мітрідат Одеса». Відповідно до пункту 3 контракту від 08.10.2018 №0810-01 вартість товару включає в себе: пакування, маркування, експортне митне очищення, страхування морського фрахту. Оцінюваний товар поставляється на умовах FOB. Відповідно до Інкотермс, термін FOB (франко-борт) означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Таким чином, враховуючи положення пункту 3 контракту від 08.10.2018 №0810-01, вартість транспортних витрат до порту відправлення не включена до вартості оцінюваного товару. Відповідно до пункту 13 контракту від 08.10.2018 №0810-01 банківський рахунок TOB "ТК Технокомплект" відкритий у AT "Перший український міжнародний банк", однак платіжне доручення від 14.01.2020 № 7 видане AT «Прокредит Банк».

Такі ж аргументи викладені апелянтом і в апеляційній скарзі.

Листом від 06.02.2020 №0602-01 позивач просив відповідача оформити митну декларацію №UA100060/2020/304135, оскільки декларантом надано повний пакет документів для підтвердження митної вартості за ціною контракту відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України. Також позивач у своєму листі зазначив про виправлення технічних помилок у страховому документі № 12798/03/222 та у в графі 20 митної декларації № UA100060/2020/304135 з приводу умов поставки.

Листом від 07.02.2020 №0702-03 позивач повідомив відповідача про те, що усі наявні у нього документи вже подано до митного органу.

Водночас, посилаючись на те, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідачем рішенням від 07.02.2020 відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.

Такі обставини, а також незгода з висновками відповідачів та прийнятим рішенням зумовили звернення позивача до адміністративного суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем подано до Київської митниці Держмитслужби усі наявні у нього документи, а саме: контракт 0810-01 від 08.10.2018; додаток №1 від 22.12.2018 до контракту 0810-01 від 08.10.2018; додаток №2 від 27.11.2019 до контракту 0810-01 від 08.10.2018; інвойс-1 від 10.12.2019, №19CF11-006TT від 13.11.2019; прайс-лист від 13.11.2019; експертний висновок від 04.02.2020 №В-181; договір страхування вантажу від 18.12.2019 №12798/03/22; експертна митна декларація (серія 00898613) з офіційним перекладом від 24.01.2020; автотранспортна накладна вд 04.02.2020; платіжні документи, що підтверджують вартість товару.

Отже, визначений частиною другою статті 53 Митного кодексу України перелік документів позивачем був поданий. При цьому, в оскаржуваному рішенні митного органу не міститься інформації, яка б вказувала на обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості відповідно до договору та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також не міститься обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується та зазначає, що на наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення та дій відповідачів вказують також наступне.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання до митного органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного документа, який відповідно до законодавства змінює митну декларацію.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Статтею 257 Митного Кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товар, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 Митного Кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята 9 статті 58 Митного Кодексу України).

Відповідно до приписів частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 57 цього Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного Кодексу України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11.09.2015 №689 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, зазначені положення чинного законодавства вказують на те, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі 826/27058/15.

Колегія суддів приходить до того висновку, що митниця має зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим в силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Встановлені судом першої інстанції, а також колегією суддів апеляційного суду фактичні обставини у цій справі вказують на те, що правові підстави для витребування у позивача додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, відсутні та документально не підтверджуються, оскільки позивачем надано усі необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту. Оскаржуване рішення відповідача 1 не містить наявної в митного органу інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості відповідно до договору та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), на підставі поданих позивачем документів, та дії відповідача-2 щодо застосування шостого резервного методу суд є необґрунтованими, визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Стосовно посилань апелянта на процесуальні порушення судом першої інстанції колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції упродовж розгляду справи належно оцінено як аргументи позивача, так і доводи відповідача, та надано їм належну і повну оцінку. Натомість апелянтом не конкретизовано які саме докази не досліджено судом першої інстанції, яким з них не надано правової оцінки.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк