Справа № 420/302/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/302/21
УХВАЛА
12 січня 2021 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Н.В., розглянувши матеріали
про: визнання протиправним та скасування рішення,
До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні Технології Майбутнього» до Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області від 19 серпня 2017 року № 671-VII «Про затвердження розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, які перебувають у довгостроковій оренді юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в с. Фонтанка Лиманського району Одеської області», у частині, що стосується інтересів ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ МАЙБУТНЬОГО», а саме:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1. Рішення у частині, що стосується інтересів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ МАЙБУТНЬОГО», та підпункт 1.1. пункту 1. Рішення, які викладено у такій редакції: « 1. Встановити наступні розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, які перебувають у довгостроковій оренді юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в с. Фонтанка Лиманського району Одеської області:
- визнати протиправним та скасувати пункт 2. Рішення у частині, що стосується інтересів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ МАЙБУТНЬОГО», який викладено у такій редакції: « 2.Затвердити додаткові угоди про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, укладених між Фонтанською сільською радою та фізичними особами-підприємцями і юридичними особами, згідно додатку 1 до цього рішення.»;
- визнати протиправним та скасувати пункт 3. Рішення у частині, що стосується інтересів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ МАЙБУТНЬОГО», який викладено у такій редакції: « 3.Додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок, наведені у додатку 1 до цього рішення, підписати та зареєструвати у встановленому законом порядку.»;
- визнати протиправним та скасувати пункт 4. Рішення, який викладено у такій редакції: « 4. Підпункт 1.5. пункту 1 рішення Фонтанської сільської ради № 501-VI від 24.04.2013 року «Про затвердження ставки орендної плати за земельні ділянки відповідно до додаткових угод до договорів оренди згідно нормативної грошової оцінки» та пункт 1 рішення Фонтанської сільської ради № 206-VII від 15.04.2016 року «Про затвердження додаткових угод щодо внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, укладених між Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області та фізичними особами-підприємцями і юридичними особами» в частині затвердження додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 13.06.2007 року, укладеного між Фонтанською сільською радою Лиманського району Одеської області та ТОВ «Будівельні технології майбутнього», вважати такими, що втратили чинність.».
Вирішуючи питання, викладені у ч.1 ст. 171 КАС України, суд приходить до висновку, що поданий позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем оскаржується рішення Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області від 19 серпня 2017 року № 671-VII «Про затвердження розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, які перебувають у довгостроковій оренді юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в с. Фонтанка Лиманського району Одеської області», у частині, що стосується інтересів ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ МАЙБУТНЬОГО», спірні правовідносини виникли з договірних правовідносин ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ МАЙБУТНЬОГО» (укладення додаткової угоди до договору оренди від 03.02.2010 року), а отже, існує спір про наявне речове право, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на викладене суддя приходить до висновку, що спір у справі не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові ВП ВС від 04.06.2019 року по справі № 821/1504/17.
Щодо посилань у поданому адміністративному позові, що оскаржене позивачем рішення є нормативно-правовим актом, які встановлюють ставки місцевих податків та зборів і є чинними до теперішнього часу, а тому на їх оскарження розповсюджуються вищенаведені правила ч. 3 ст. 264 КАС України.
Суд звертає увагу на правову позицію викладену в Ухвалі ВС КГС від 09.06.2020 р. по справі № 914/1368/19, а саме:
«….Натомість Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вказала у пунктах 33, 34, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Тобто земельний податок є формою плати за землю та входить до складу податку на майно. Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України податок на майно відноситься до місцевих податків. Отже, зобов`язання відповідача сплачувати земельний податок є податковим зобов`язанням.
Тобто висновок стосувався податкової природи податку на землю, а не орендної плати…».
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, а вказаний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Керуючись ст. 5, 170, 256, 294, 295, 297 КАС України, суддя,
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні Технології Майбутнього» до Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення.
Роз`яснити позивачу про право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.
Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.