Справа № 9901/7/21
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 січня 2021 року

Київ

справа №9901/7/21

адміністративне провадження №П/9901/7/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Жука А.В.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною та нечинною постанови,-

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2021 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, у якій позивач просить визнати протиправною та нечинною постанову Верховної Ради України від 17 грудня 2020 року №1119-IX «Про призначення ОСОБА_2 Міністром освіти та науки України» (далі - Постанова №1119-IX).

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав про допущені парламентом під час прийняття Постанови №1119-IX порушення, враховуючи, що перед початком роботи Верховної Ради України 17 грудня 2020 року було зареєстровано 33 народних депутатів у фракції «Опозиційна платформа - За життя» (далі - «ОПЗЖ»), але під час голосування за кандидатуру Міністра освіти та науки ОСОБА_3 у сесійній залі були відсутні два народних депутата з фракції «ОПЗЖ» - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , картки яких проголосували за оскаржувану постанову.

Позивач вказує на те, що голосування на засіданнях Верховної ради України, відповідно до положень статті 84 Конституції України, полягає у здійсненні народним депутатом України особистого голосування на пленарних засіданнях.

Натомість, на думку позивача, голосування за прийняття Постанови №1119-IX було здійснено всупереч імперативній нормі прямої дії положень частини третьої статті 84 Конституції України.

Крім того, позивач, посилаючись на положення статті 68 Конституції України, стверджує, що в даному випадку норми Основного Закону України були порушенні самими народними депутатами, у зв`язку з чим існують підстави для подання до суду цієї позовної заяви.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, зокрема з`ясовуючи на підставі пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, Верховний Суд зазначає наступне.

Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів, які мають своїм завданням справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

У частині другій статті 19 КАС України визначено вичерпний перелік публічно-правових спорів, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, до яких належать, зокрема справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Відповідно до частини четвертої статті 22, частини першої статті 266 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України.

Отже, у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені постанови Верховної Ради України, її дії чи бездіяльність, які виникли у правовідносинах, у яких вона реалізовує свої владні (управлінські) повноваження, і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їхнім юридичним змістом і процедурою розгляду.

Статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією (стаття 91 Конституції України).

За змістом положень частини першої статті 147 і частини першої статті 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.

Частиною першою статті 152 Конституції України обумовлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

У пунктах 4 і 5 мотивувальної частини, Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року №7-рп/2002 (справа щодо офіційного тлумачення положень абзаців другого, третього пункту 1 частини першої статті 150 Конституції України) зазначено, що закони, постанови та інші правові акти Верховної Ради України, незалежно від того, мають вони нормативно-правовий чи індивідуально-правовий характер, є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об`єктом судового конституційного контролю як за їх юридичним змістом, так і за дотриманням конституційної процедури їх розгляду, ухвалення та набрання ними чинності.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені постанови Верховної Ради України на предмет їх законності, її дії чи бездіяльність, які виникли у правовідносинах, в яких вона реалізовує свої владні (управлінські) повноваження і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їх юридичним змістом і процедурою розгляду.

Невідповідність же Конституції України актів Верховної Ради України може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, зокрема у разі порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, що свідчить про неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 12 статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить призначення за поданням Президента України Прем`єр-міністра України, Міністра оборони України, Міністра закордонних справ України, призначення за поданням Прем`єр-міністра України інших членів Кабінету Міністрів України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голови Фонду державного майна України, звільнення зазначених осіб з посад, вирішення питання про відставку Прем`єр-міністра України, членів Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 1 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року №1861-VI, цей Регламент визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради України. Саме згідно з нормами зазначеного Регламенту створені нею з числа народних депутатів України комітети Верховної Ради України, обрані нею Голова Верховної Ради України та його заступники, народні депутати України в порядку і строки, визначені цим Регламентом, реалізують дії з розгляду законопроектів, які за змістом, способами, прийомами, завданнями і юридичною природою є проявами (вираженням, властивостями) функції законотворення.

У Рішенні Конституційного суду України від 14 грудня 2011 року у справі №19-рп/2011 зазначено, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими й поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини та громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Таким чином, юрисдикція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із ВРУ щодо вчинення нею дій чи бездіяльності в рамках процедури законотворчого процесу.

Доводи позовної заяви ОСОБА_1 зводяться до обґрунтування неконституційності і незаконності постанови Верховної Ради України у вирішенні питання призначення члена Кабінету міністрів України, у тому числі щодо дотримання конституційної процедури її розгляду та ухвалення.

Разом з тим, участь Верховної Ради України у конституційному процесі призначення членів Кабінету Міністрів України є формою реалізації її нормотворчої функції як єдиного органу законодавчої влади в Україні, а не владних (управлінських) функцій по відношенню до позивача, тому прийняті нею у сфері таких конституційних правовідносин правові акти не підпадають під контроль адміністративного суду. До них мають застосовуватися положення, що дозволяють вдатися до інших юрисдикційних форм захисту від порушень прав чи інтересів.

За правилами статті пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що у даному конкретному випадку Верховна Рада України, приймаючи оскаржувану постанову, не виконувала владних управлінських функцій, а реалізувала свої повноваження з питань, віднесених до її компетенції як єдиного органу законодавчої влади в Україні, у відкритті провадження у цій справі належить відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі належить відмовити.

Оскільки розгляд цього спору перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

Наслідки відмови у відкритті провадження в адміністративній справі визначені частиною п`ятою статті 170 КАС України, відповідно до якої повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 22, 170, 248, 256, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі №9901/7/21 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною та нечинною постанови Верховної Ради України від 17 грудня 2020 року №1119-IX «Про призначення ОСОБА_2 Міністром освіти та науки України».

Ухвала суду може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п?ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

...........................

А.В. Жук,

Суддя Верховного Суду