Справа № 280/5930/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2021 року м. Дніпросправа № 280/5930/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року (суддя Сіпака А.В., повний текст складено 26.10.2020) по справі №280/5930/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати пункт 9 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 96 від 09 липня 2020 року;

2) зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та у Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день отримання І групи інвалідності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є особою, якій встановлено статус інваліда війни І групи, що підтверджується посвідченням інваліда війни серії НОМЕР_1 від 21 січня 2016 року. 04 червня 1990 року при первинному огляді йому встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби. 25 лютого 2003 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби. 20 січня 2016 року позивачу первинно встановлено І «Б» групу інвалідності, внаслідок поранення отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. У зв`язку з чим він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Однак протокольним рішенням від 09 липня 2020 року № 96 Міністерство оборони України відмовило позивачу у призначення одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення останньому інвалідності в 1990 році не існувало правової норми щодо виплати

одноразової грошової допомоги, а зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Позивач вважав такі дії відповідача протиправними та наполягав на тому, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року

позов задоволено, а саме:

визнано протиправним та скасувати пункт 9 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 96 від 09 липня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги;

зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із настанням інвалідності I групи, внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день отримання І групи інвалідності.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги. Такі висновки суд обґрунтував посиланням на положення п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», яким, на час виникненні спірних відносин, було встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Встановивши те, що позивачу встановлено інвалідність І групи, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги. З цього приводу відповідач вказує на те, що позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності 04.06.1990 року, однак на той час законодавством СРСР виплата такої допомоги не була передбачена. При цьому, скаржник зауважує, що при повторних оглядах 04.07.1995 року та 25.02.2003 року діяли Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою КМУ від 19.08.1992 №488, якими було визначено, що вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» протягом трьох років з дня настання страхової події. Тобто, як вважає відповідач, позивач мав можливість отримати страхові виплати протягом трьох років з дня встановлення інвалідності, але цим не скористався. Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до п.8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Тобто, навіть після встановлення першої групи інвалідності 20.01.2016 року пройшло значно більше ніж три роки для звернення з заявою за виплатою. З цих підстав, скаржник вважає, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 21.01.2016 року позивач отримав статус інваліда війни І групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , видане 21.01.2016 року.

04.06.1990 року при первинному огляді позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ВТЕ-25 № 076175.

04.07.1995 року позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок поранення отриманого під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ВТЕ-26 № 031058.

25.02.2003 року позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії МСЕ № 036996.

20.01.2016 року позивачу первинно встановлено І «Б» групу інвалідності, внаслідок поранення отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0550947.

Отримавши 1 «Б» групу інвалідності позивач подав заяву до Запорізького обласного військового комісаріату щодо направлення документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення про призначення та виплатити йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

09.07.20120 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, відмовила у призначені допомоги з таких підстав: інвалідність ОСОБА_1 встановлена у 1990 році, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу"; групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності; заявник звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги 28.05.2020р., а інвалідність йому встановлена 20.01.2016р.. у зв`язку з чим не має право на призначення одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Так, предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності I групи, що настала внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби.

Як свідчать матеріали справи, І групу інвалідності позивачу встановлено 20.01.2016 року.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи у позивача виникло саме з дати її встановлення - 20.01.2016 року.

З цих підстав суд правильно вказав на те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги та обґрунтовано зазначив наступне.

Відповідно до п.4 ч.2 ст..16 Закону №2011-ХІІ (в редакції станом на 20.01.2016) одноразова грошова допомога призначається та виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з п. «б» ч.1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ (в редакції станом на 20.01.2016) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи.

Аналогічні положення закріплені й у пункті 6 Порядку№975 (в редакції станом на 20.01.2016) за змістом якого, зокрема, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи.

Отже, виходячи з положень вказаних норм права, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням I групи, що є внаслідком поранення, отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби.

Разом з тим, під час вирішення справи суд першої інстанції не врахував наступне.

Так, за змістом пункту 8 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Вказані положення Закону набрали чинності з 01.01.2014 відповідно до пункту 1 Перехідних положень Закону України від 4 липня 2012 року №5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", а отже діяли як на час встановлення позивачу інвалідності І групи (20.01.2016), так і на час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги (28.05.2020), у зв`язку з чим підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

На вказану норму Закону посилався і відповідач у своєму рішенні про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.13, витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 96 від 09.07.2020).

Отже, виходячи з положень пункту 8 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбачене статтею 16 Закону №2011-ХІІ, могло бути реалізоване позивачем протягом трьох років з дня виникнення в нього такого права.

При цьому, суд бере до уваги, що визначений наведеною нормою трирічний строк є присічним і Законом №2011-ХІІ не передбачено можливості його поновлення.

Як встановлено вище право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи у позивача виникло 20.01.2016 року. Разом з тим, із заявою про призначення такої допомоги, що з огляду на матеріали справи не заперечується учасниками справи, позивач звернувся лише 28.05.2020 року, тобто поза межами визначеного п. 8 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ трирічного строку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності І групи, оскільки останнім не дотримано визначеного п. 8 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ строку реалізації права на отримання такої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року по справі №280/5930/20 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 12.01.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк