Справа № 140/16160/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/16160/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ від 09.11.2020 №0300-1602-8/37273 про результати розгляду заяви, зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати позивачу з дня набуття права на пенсійну виплату (з 03.07.2020) пенсію за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці у ресторані станції Ковель.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2020 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на що листом ГУ ПФУ у Волинській області від 09.11.2020 отримала відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці в ресторані станції Ковель, у зв`язку із виправленнями у трудовій книжці в даті народження позивача та відсутністю в архіві наказів особового складу та основної діяльності ресторану станції Ковель за 2001 рік.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо не зарахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу протиправними, оскільки належність трудової книжки позивачу підтверджується паспортними даними, даними свідоцтва про шлюб, а відтак факт зайнятості позивача на вищезазначеній посаді підтверджується записом у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує наявність трудового стажу для призначення пенсії.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 14.12.2020 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що за документами позивача не підтверджено достатнього страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно наданих позивачем документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж становить 19 років 05 місяців 25 днів. Стосовно не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці в ресторані станції Ковель, зазначає, що у зв`язку із виправленнями у трудовій книжці в даті народження позивача та відсутністю в архіві наказів особового складу та основної діяльності ресторану станції Ковель за 2001 рік, підстав для зарахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу немає.

У зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що в вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 09.11.2020 №0300-1602-8/37273 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про прийняття рішення №15 від 07.10.2020 про відмову у призначені пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. (а.с.21, 21 зворотній бік)

Як вбачається із зазначеного листа, до страхового стажу позивача відповідач не зарахував період роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці в ресторані станції Ковель, у зв`язку із виправленнями у трудовій книжці в даті народження позивача та відсутністю в архіві наказів особового складу та основної діяльності ресторану станції Ковель за 2001 рік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення" та інших нормативно правових актів, що регулюють відносини у сфері пенсійного законодавства.

У відповідності до статті 6 частини 2 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 48 частини 1 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналогічна норма міститься й у пункті 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі по тексту Порядок № 637) передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовим стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Як вбачається з відомостей наявних в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.09.1978, ОСОБА_1 працювала, а саме:

04.09.1978 прийнята помічником повара школи с. Кричевичі;

19.01.1979 переведена поваром шкільної їдальні с. Кричевичі;

01.02.1979 переведена в Дубівський комбінат громадського харчування на посаду повара їдальні;

01.02.1979 зарахована в Дубівський комбінат громадського харчування на посаду повара їдальні;

09.03.1981 звільнена за угодою сторін;

04.04.1981 прийнята на посаду працівника їдальні, тимчасово в Ковельську центральну районну лікарню м. Ковеля Волинської області;

15.04.1981 звільнена із займаної посади, як тимчасово прийнята;

16.04.1981 прийнята в Ковельський пологовий будинок на посаду працівника їдальні, тимчасово;

01.07.1981 переведена в постійний штат працівника їдальні Ковельського пологового будинку;

19.09.1982 звільнена за власним бажанням з Ковельського пологового будинку;

19.11.1982 прийнята в Ковельський комбінат громадського харчування на посаду працівника їдальні громадського харчування;

23.05.1983 звільнена з Ковельського комбінату громадського харчування за власним бажанням;

14.01.1985 прийнята в Ковельський пологовий будинок на посаду працівника їдальні;

22.01.1988 звільнена з Ковельського пологового будинку із займаної посади, як тимчасово прийнята;

17.05.1988 прийнята в Одеську овочеву дослідну станцію робочою згідно договору;

24.10.1988 звільнена із Одеської овочевої дослідної станції, у зв`язку із закінченням дії договору;

25.12.1989 прийнята на роботу в ДПГХ "Ресторан станції Ковель" прибиральницею на підміну;

05.07.2001 звільнена з посади за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням;

25.11.2001 розпочато виплату допомоги по безробіттю;

26.03.2002 припинено виплату допомоги по безробіттю;

17.05.2005 поновлено виплату допомоги по безробіттю;

18.10.2005 припинено виплату допомоги по безробіттю. (а.с.11-12).

Записи за вищевказані періоди роботи позивача засвідчено відповідними печатками підприємств.

Записи у трудовій книжці, підтверджують загальний страховий стаж ОСОБА_1 понад мінімально необхідні 27 років.

В той же час, суд звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження належності саме їй трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.09.1978 надано довідки підприємств на яких вона працювала протягом усієї своє трудової діяльності, які відповідають записам у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.09.1978, а відтак суд вважає безпідставною відмову ГУ ПФУ у Волинській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці в ресторані станції Ковель, у зв`язку із виправленнями у трудовій книжці в даті народження позивача.

Таким чином, запис №17-18 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.09.1978, підтверджує період її роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці в ресторані станції Ковель, що надає їй можливість включення цього періоду роботи до страхового стажу, та як наслідок дає право на призначення пенсії за віком.

А відтак, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, суд не заперечує, що відповідно до частини першої статті 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 21.01.2018 у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі №127/1849/17.

Крім того, суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а та від 11.07.2019 у справі №242/1484/17.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоду роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці в ресторані станції Ковель є протиправними.

При цьому, суд звертає увагу на те, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідачем було прийнято рішення №15 від 07.10.2020 про відмову у призначені пенсії за віком, в той час як лист Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 09.11.2020 №0300-1602-8/37273 про результати розгляду заяви, який просить визнати протиправним та скасувати позивач, не являється рішенням суб`єкта владних повноважень, в розумінні КАС України.

У зв`язку із чим, визнанню протиправним та скасуванню підлягає саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №15 від 07.10.2020 про відмову у призначені пенсії за віком.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 в справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, виходячи з заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з дня набуття права на пенсійну виплату (з 03.07.2020) пенсію за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці у ресторані станції Ковель.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав, а відтак позов підлягає до задоволення.

Крім того, відповідно до частини статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений відповідно до квитанції №21 від 17.11.2020. (а.с.6)

Керуючись статтями 243 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №15 від 07.10.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з дня набуття права на пенсійну виплату (з 03.07.2020) пенсію за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25.12.1989 по 05.07.2001 на посаді прибиральниці у ресторані станції Ковель.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, , адреса: 43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В.

Суддя Ю.Ю. Сорока