Справа № 303/1/21
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 січня 2021 року м. Мукачево Справа №303/1/21 2/303/13/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
до відповідача громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2
про продовження строків затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

За участю:
представника позивача Денисенкова О.Л.;
відповідача - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 );
представника відповідача Саміляка В.В.;
перекладача Барановської О.О.

ВСТАНОВИВ:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про продовження йому строків затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію до 20.07.2021.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач 19 січня 2020 року був затриманий під час спроби незаконного перетину державного кордону України з Угорщиною. 23 січня 2020 року відносно відповідача було прийнято рішення про його затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію на 6 місяців, а саме до 20.07.2020. 9 липня 2020 року відносно відповідача було прийнято рішення про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі відповідача відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію на 6 місяців, а саме до 09.01.2021. Враховуючи те, що строк затримання закінчується 9 січня 2021 року, а процедура судового розгляду з приводу оскарження відповідачем рішення управління ДМС України у Волинській області, прийнятого за заявою відповідача про визнання біженцем або особою, що підлягає додаткового захисту, не завершена, а також те? що Російською Федерацією не надано відповіді на запит про реадмісію, є необхідність у продовженні строку затримання відповідача.

Представник позивача, прийнявши участь у судовому розгляді справи, просив позов задоволити, посилаючись на його обґрунтованість поданими суду доказами.

Представник відповідача, прийнявши участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на відсутність, передбачених статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для продовження строків затримання його довірителя.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

20 січня 2020 року близько 16 години 50 хвилин в міжнародному пункті пропуску «Лужанка» відповідач був переданий на територію України працівниками прикордонної поліції Республіки Угорщина в порядку реадмісії, після чого - затриманий за незаконне перетинання державного кордону з України в Угорщину, яке відбулося 19 січня 2020 року близько 18 год 50 хв. у складі групи осіб, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 20 січня 2020 року.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 січня 2020 року відносно відповідача було прийнято рішення про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію строком на 6 (шість) місяців, а саме до 20.07.2020.
28 січня 2020 року з метою забезпечення реадмісії особи за стандартною процедурою відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію Державній міграційній службі України надіслано матеріали стосовно відповідача.
Разом з тим, 27.02.2020 Управлінням ДМС України у Волинській області отримано та прийнято до розгляду заяву від громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Остаточне рішення за заявою відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не прийняте (повідомлення від 15 червня 2020 року №21/4636).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 липня 2020 року, яке залишене в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, продовжено строк затримання відповідача з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію до 09.01.2021.

Крім того, відповідачу відмовлено в задоволенні позовних вимог до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 15.07.2020 №301-19 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 по справі №140/11905/20).

Разом з тим, з сайту судової влади вбачається, що справа №140/11905/20 направлена до суду апеляційної інстанції 31.12.2020.

Також станом на 29.12.2020 на адресу ДМС відповідь від Головного управління у справах міграції Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації про реадмісію громадянина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не надходила (повідомлення від 30.12.2020 №8.3-9989/2-20).
По відношенню до спірної по справі ситуації суд зазначає, що відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі Chahal v. The U.K . Арр. 22414/93, 15 November 1996 будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Amuur v. France», Арр. 19776/92, 25 June 1996 та у справі «Dougoz v Greece», App. no. 40907/98, 6 March 2001 вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Частиною одинадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно із частиною дванадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

В свою чергу, умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є, зокрема, неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Фактичний аналіз змісту вищевказаних законодавчих норм свідчить про те, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають обставини щодо неможливості забезпечення реадмісії, а також розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

22 жовтня 2013 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації була підписана угода про реадмісію; вказана угода ратифікована Законом № 324-VII від 05.06.2013; дата набрання чинності угодою для України: 08.08.2013 (надалі - Угода про реадмісію).

З матеріалів справи вбачається, що позивач вчиняв дії щодо забезпечення реадмісії відповідача, проте така не проведена, оскільки від Російської Федерації не надійшла відповідь на запит про реадмісію.

Також станом на 05.01.2021 не прийнято остаточного рішення щодо заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (рішення про відмову оскаржене відповідачем).

Таким чином, на момент судового розгляду даної справи та вирішення вимоги за предметом позову без практичної реалізації залишилося питання про реадмісію відповідача, пов`язане з наведеними вище об`єктивними причинами.

Питання щодо відмови у наданні відповідачу статусу біженця перебуває у процесі судового оскарження, що є прямою підставою, визначеною Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для продовження строку перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Аргументи та доводи представника відповідача відносно відсутності визначених законом підстав для продовження строків затримання судом відхиляються з огляду на наведене вище.

Отже, з урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи та вимог законодавства, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з коригуванням строку фактичного затримання відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 19, 72 77, 246, 250, 271, 272, 289, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Продовжити строк затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, не більше як на 18 (вісімнадцять) місяців, а саме до 05.07.2021 року.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. Копію рішення невідкладно видати учасникам справи.
6. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), код ЄДРПОУ - 14321676, АДРЕСА_1 .

Відповідач: громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування: Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, 45213, с. Журавичі Ківерцівського району, вул. Перемоги, 27, Волинської області.).
Представник відповідача: Самолюк Василь Васильович, 43025, м.Луцьк, вул. Градний Узвівз, 2.

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.01.2021.