Справа № 9901/362/19
Суддя: Сімоненко Валентина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Судді Великої Палати Верховного Суду Сімоненко В. М.
у справі № 9901/362/19 (провадження № 11-178заі20) за позовом
ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним і скасування рішення.
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення ВРП від 11 червня 2019 року
а саме: умисне істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов?язків; умисне допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, грубого порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків; допущення суддею поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, що є істотним дисциплінарним проступком.
Підставою для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, як встановлено судами, стали висновки
Першої Дисциплінарної палати ВРП про допущення суддею дисциплінарних проступків, передбачених пунктом 2 частини першої статті 106
Закону № 1402-VIII.
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 червня 2020 рокувідмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення мотивовано тим, що оскаржене рішення ухвалено повноважним складом ВРП, підписано всіма членами, що брали участь в його прийнятті, містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви,

з яких ВРП дійшла відповідних висновків. Таким чином, під час судового перегляду не встановлено визначених частиною другою статті 57

Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) правових підстав для визнання протиправним та скасування спірного рішення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що суд першої інстанції порушив її право на ефективний захист, оскільки послався на інше судове рішення, не надавши власної оцінки встановленим фактам у сукупності з аргументами позивачки, що не може бути визнано належним судовим контролем, а посилання на формальні підстави для скасування рішення не відповідають принципу судового захисту. Також суд не перевірив дотримання ВРП вимог справедливого розгляду справи позивачки, адже, на думку скаржниці, її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за процесуальні порушення, які не було належним чином доведено, а її доводам щодо цих обставин суд оцінки не надав. Крім цього, суд не перевірив доводів позивачки щодо вмотивованості оскаржуваного рішення ВРП, оскільки навіть у тих судових рішеннях, на які послався суд, немає відповіді на всі аргументи ОСОБА_1 . Також скаржниця вважає, що суд залишив поза увагою її аргументи з приводу незабезпечення права на розгляд питання про її звільнення неупередженим складом ВРП.

За наслідками розгляду цієї апеляційної скарги Велика Палата Верховного Суду

17 грудня 2020 року прийняла постанову, якою залишила касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 червня 2020 року - без змін.

В обґрунтування такого рішення зазначено відсутність підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закон № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення ВРП, оскільки наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 11 червня 2019 року та ксерокопія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 15 членами, які брали участь у його ухваленні.

Оцінюючи рішення ВРП від 11 червня 2019 року № 1615/0/15-19 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.

Велика Палата Верховного Суду у справі, що переглядається, вважала, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватися обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу).

Не піддаючи сумніву факт скоєння дисциплінарних проступків та обставини, за яких такі проступки було скоєно, а також висновок про неможливість у цій справі надавати оцінку попереднім рішенням дисциплінарної палати, ВРП та постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2020 року, не можу погодитись із висновком щодо вмотивованості рішення ВРП від 11 червня 2019 року з огляду на наступне.

Проблемним питанням у цій справі є вмотивованість рішення ВРП від 11 червня 2019 року «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої

статті 126 Конституції України».

Пунктом 3 частини п`ятої статті 126 Конституції України як підставу для звільнення судді встановлено вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

При цьому Закон України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції

від 30 вересня 2016 року (підпункт «а» пункт 1 частини першої статті 106,

стаття 109) визначає як підставу дисциплінарного стягнення незаконна відмову в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду, а дисциплінарне стягнення - не звільнення судді з посади, а подання про звільнення судді, як самостійну санкцію за скоєння дисциплінарного проступку.

Положення статті 115 цього Закону, які регулюють звільнення судді з посади, відповідно до положень статті 126 Конституції України визначають як підставу звільнення судді вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді. Тобто підстави притягнення судді до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання та підстави для звільнення судді мають відмінності.

Зазначене свідчить, що подання про звільнення судді з посади як дисциплінарна санкція може мати наслідком звільнення судді лише у випадку, якщо при розгляді цього подання ВРП встановить, що обставини здійснення суддею дисциплінарного проступку є настільки грубими, а його настільки низькими, що мають ознаки вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісними зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді. За відсутності цього таке подання само по собі вже є санкцією щодо судді за скоєння дисциплінарного проступку.

Закон № 1798-VIII та Регламент ВРП передбачають прийняття рішень ВРП про звільнення судді як за наслідками розгляду скарг суддів на рішення дисциплінарних палат, так за поданням дисциплінарної палати.

Така конструкція вочевидь свідчить, що рішенням про звільнення судді є рішення, прийняте за результатами розгляду подання дисциплінарної палати про звільнення судді, а тому саме у ньому мають бути зазначені факти, встановлені попередніми рішеннями щодо дисциплінарного проступку, його кваліфікація та обґрунтування, за яких ВРП вважає наявність підстав для звільнення судді за статтею 106 Закону № 1402-VIII.

З тексту рішення ВРП від 11 червня 2019 року не вбачається мотивів, з яких виходила ВРП при звільнені позивачки з посади на підставі статті 126 Конституції України.

Наявність такої мотивації у рішенні дисциплінарної палати вочевидь не може вважатись достатньою, оскільки саме рішення за наслідками розгляду подання про звільнення є рішенням про звільнення судді, а тому саме воно повинно містити мотиви такого звільнення та визначені Конституцією України підстави не тільки з посиланням на ці норми.

Мотивація дисциплінарної палати може стосуватись лише наявності дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 106 Закону № 1402-VIII та мотивів застосування такої санкції, як подання про звільнення з посади судді, а не рішення про звільнення судді з посади на підставі

статті 126 Конституції України.

Посилання у рішенні ВРП від 11 червня 2019 року на те, що у своєму рішенні дисциплінарна палата дійшла до висновку про те, що дії судді ОСОБА_1 під час розгляду справи свідчать про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, не може бути визнано мотивованим, оскільки дисциплінарна палата

не наділена повноваженнями для визначення наявності підстав для звільнення, передбачених Конституцією України, а лише визначає наявність дисциплінарного проступку та підстав для застосування за скоєння такого проступку санкції у вигляді подання про звільнення з посади судді.

За таких обставин рішення Вищої ради правосуддя

від 11 червня 2019 року підлягало скасуванню з підстав невмотивованості.

Суддя Сімоненко В. М.