Справа № 160/15910/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,
30.11.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі відповідач), у якій просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, зазначаючи, що під час проведення інспекційного відвідування з питань дотримання вимог законодавства про працю встановлено використання праці неоформлених працівників, як зазначив інспектор праці. Відповідно до акту виявлена продавець ОСОБА_2 , яка виконувала роботу по продажу продуктів харчування. Позивач стверджує, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , використовується для розміщення магазину продовольчих товарів. У зазначеному магазині ведуть господарську діяльність позивач та ФО-П ОСОБА_3 . Іншу частину магазину використовує ОСОБА_4 на підставі договору оренди від 01.09.2020 року, як вказано в акті інспекційного відвідування. У постанові зазначено, що ОСОБА_2 виконувала роботу по продажу продуктів харчування, але інспектором праці не доведено факт, що ця особа найнята позивачем для виконання обов`язків продавця. Письмові пояснення ОСОБА_2 відмовилася надавати і не підтвердила того, що вона взагалі працевлаштована та працевлаштована саме позивачем. Позивачем також вказано, що у постанові не зазначено, що на момент перевірки в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була присутня ФО-П ОСОБА_3 , яка також здійснює свою діяльність в цьому магазині. Інспектор праці навіть не допустила тієї можливості, що гр. ОСОБА_2 може бути наймана саме ОСОБА_3 . Тобто виходячи з викладеного інспектором праці на припущеннях встановлено те, що гр. ОСОБА_2 наймана позивачем для виконання роботи продавця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Водночас, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також не можна брати до уваги докази, які одержано з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2020 року у задоволенні заяви Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про розгляд справи у судовому засіданні відмовлено.
16.12.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що інспекційне відвідування проведено на підставі норм чинного законодавства. Позиція позивача щодо причетності найманого працівника ОСОБА_2 до господарської діяльності інших, зокрема, ФО-П ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спростовується письмовими поясненнями ФО-П ОСОБА_3 , яка зазначила, що не має найманих працівників взагалі, а ОСОБА_4 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутня як суб`єкт підприємницької діяльності, а відтак, чинним законодавством не наділена правом прийняття на роботу та звільнення найманих працівників.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до наказу Головного управління від 18.09.2020 року №362-1, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 18.09.2020 №659-Н, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Кам`янському регіоні Лапенко Оксаною Олександрівною в період з 22.09.2020 року по 24.09.2020 року проведено інспекційне відвідування ФО-П ОСОБА_1 зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення не оформлених трудових відносин за період з 01.07.2020 року по 22.09.2020 року.
22.09.2020 року в межах інспекційного відвідування ФО-П ОСОБА_1 встановлено, що разом з ФО-П ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 свою підприємницьку діяльність проводить фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка згідно з її письмовими поясненнями від 22.09.2020 року перебуває на загальній системі оподаткування та найманих працівників не має.
23.09.2020 року внесено запис про проведення інспекційного відвідування до журналу перевірок магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_2 .
- виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія ААВ № 504097 (завірена копія);
- копія паспорта та код РНОКПП ОСОБА_1 ;
- копія договору оренди від 01 вересня 2020 року, укладеного між ФО-П ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо передачі частини магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 ;
- ФО-П ОСОБА_1 надані письмові пояснення щодо ненадання частини документів, які були зазначені у вимозі, а також письмово зазначено систему оподаткування ФО-П - загальна система оподаткування.
Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на адресу позивача надана відповідь від 06.10.2020 року №156/4.4-5 щодо розгляду зауважень на акт інспекційного відвідування, у якій зазначено, що заперечення розглянуті, але наведені доводи не спростовують зазначених порушень.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно з статтею 162 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їх повноваження, зокрема мають право здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Відповідно до статті 16 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.
Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:
a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;
b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та
c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:
i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;
iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;
iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.
У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків
Так, відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, законодавець визначив, що порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю повинен бути визначений Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823), згідно із п. 2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до підпункту 5 пункту 4 та пункту 50 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340 (далі - Положення № 340) Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.
Частинами 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частини першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої-четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону №877-V).
Відповідно до пункту 1 Порядку №823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Згідно з пунктом 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав, зокрема, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Стосовно твердження позивача про те, що перевіряючими не доведено, що саме позивачем допущено до роботи ОСОБА_2 без укладання трудового договору, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини 1 статті 3, статей 4, 21, 23, 24, частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
З аналізу зазначених положень законодавства видно, що за трудовим договором працівник приймається на роботу та включається до штату підприємства для виконання трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, посадою, професією та такому працівнику гарантується заробітна плата, гарантії, пільги, після завершення роботи трудова діяльність не припиняється та такий працівник підкоряється внутрішньому трудовому розпорядку підприємства.
Відтак, власник підприємства, який використовує найману працю, повинен укласти трудовий договір з працівником.
Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_4 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підприємницьку діяльність здійснює: ФО-П ОСОБА_1 , ФО-П ОСОБА_3 , та частину приміщення використовує ОСОБА_4 .
Вказані обставини не заперечуються відповідачем.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФО-П ОСОБА_3 здійснює діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФО-П ОСОБА_1 здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 81.22 Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 56.30 Обслуговування напоями; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
Таким чином, як ФО-П ОСОБА_1 так і ФО-П ОСОБА_3 здійснюють один і той самий вид підприємницької діяльності магазині за адресою: АДРЕСА_4 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відтак, ОСОБА_2 могла бути допущена до роботи без оформлення трудового договору як ФО-П ОСОБА_1 , так і ФО-П ОСОБА_3 .
Проте, інспекторами визначено одноособово винною особою лише ФО-П ОСОБА_1 та одноособово накладено на нього штрафні санкції.
Більш того, відповідачем зазначено, що ФО-П ОСОБА_1 визначено винною особою у допуску до роботи неоформленого працівника, оскільки:
- ОСОБА_4 не є фізичною особою-підприємцем;
- ФО-П ОСОБА_3 надала пояснення від 22.09.2020 року, відповідно до яких не використовує найману працю.
ОСОБА_2 , щодо якої встановлені порушення трудового законодавства, пояснень щодо особи, якою вона допущена до роботи, не надала.
Так, судом встановлено, що інспектори праці дійшли висновку про особу, відповідальну за допущення неоформленого працівника до роботи, на підставі письмових пояснень іншого суб`єкта підприємницької діяльності, яка також здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_4 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Водночас, позивач зазначає, що у день проведення інспекційного відвідування 22.09.2020 року він був відсутній на робочому місці в магазині та не здійснював торгівлю, проте, у магазині була присутня ФО-П ОСОБА_3 . Однак, інспектори дійшли висновку про порушення законодавства щодо допуску неоформленого працівника саме ФО-П ОСОБА_1 , який у цей день не здійснював діяльність та був відсутній в магазині.
Таким чином, інспекторами належним чином не досліджено та не встановлено особу, якою допущено до роботи неоформленого працівника.
Доводи відповідача не підтверджуються жодними письмовими доказами, крім пояснень іншого суб`єкта господарської діяльності, заінтересованого у наданні відповідних пояснень з метою уникнення відповідальності у вигляді штрафу.
Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідачем не надано, а судом не встановлено жодних достатніх та достовірних доказів, на підставі яких можливо встановити особу, винну у допущенні неоформленого працівника до роботи. Більше того, суду не надано також жодного доказу на підтвердження того, що позивач одноосібно є винною особою за встановлені порушення ст. 24 КЗпП України.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, контролюючий орган має доказати правомірність свого рішення.
У постанові Верховного Суду від 04.10.2016 року у справі №810/7161/14 зазначено, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності у адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Відповідачем всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надано належних доказів та не доведено правомірності застосування штрафних санкцій одноособово саме до позивача.
Суд вважає за необхідне зазначити, що в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись, ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський