Справа № 160/4943/20
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

03 грудня 2020 року справа 160/4943/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

при секретарі Троянові А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної державної адміністрації на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 (суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зобов`язання прийняти розпорядження про виділення лісової ділянки в тимчасове користування; третя особа Державне підприємство «Петриківське лісове господарство»

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.04.2020 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття розпорядження про виділення лісової ділянки в порядку спеціального використання лісових ресурсів;

- зобов`язати прийняти розпорядження про виділення в довгострокове тимчасове користування на 25 років для культурно-оздоровчих цілей лісової ділянки площею 0,30га в порядку спеціального використання лісових ресурсів (обслуговування бази відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 ), яка знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства «Петриківське лісове господарство» і розташована в кварталі 50 відділ 22 Курилівського лісництва.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує, що на спірній ділянці знаходяться об`єкти нерухомості, які належать позивачці, а тому надання цієї земельної ділянки лісогосподарського призначення в користування можливо лише в порядку статей 122, 123 Земельного Кодексу України (ас45).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 позов задоволений частково. Зобов`язано Дніпропетровську обласну державну адміністрацію розглянути заяву ОСОБА_1 про виділення лісової ділянки (ас90).

В апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна державна адміністрація просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказують, що резолютивна частина рішення про зобов`язання розглянути заяву ОСОБА_1 протирічить мотивувальній частині, де зазначено, що відповідач таку заяву розглянув правомірно (ас108).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 212,2м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Підстави виникнення права власності: договори дарування від 19.01.2018 та від 02.02.2018 (ас13,14).

Згідно довідки з державної статистичної звітності №97-4-0.191-274/182-18 від 05.02.2018, виданої відділом ГУ Держгеокадастру в Петриківському районі Дніпропетровської області, база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташована за межами населеного пункту в Петриківському районі на земельній ділянці лісогосподарського призначення державної форми власності площею 0,3га для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, яка використовується для відпочинку і оздоровлення та перебуває в постійному користуванні ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» (ас15).

Згідно довідки ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» №5 від 02.01.2019, земельна ділянка розташована на території Курилівського лісництва квартал 50 відділ 22 (ас18-21).

Згідно листів Державного агентства лісових ресурсів України №02-33/2839-18 від 08.08.2018, ДП «Петриківське лісове господарство» №293 від 10.07.2019, запропоновано надати земельну ділянку у користування позивачки до 25 років для культурно-оздоровчих цілей обслуговування бази відпочинку (ас16,22).

Згідно листа Дніпропетровського обласного управління лісового і мисливського господарства №444 від 21.08.2018, можливо надати в довгострокове тимчасове користування лісову ділянку площею 0,3га, що перебуває в постійному користуванні ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» (Курилівське лісництво квартал 50 відділ 22), для культурно-оздоровчих цілей (ас17).

ОСОБА_1 02.10.2018 звернулась до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення в натурі на місцевості меж земельної ділянки площею 0,30га на території Курилівського лісництва квартал 50 відділ 22 для розміщення бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 (ас23).

В листі №23-1990/0/139-18 від 08.11.2018 за підписом начальника юридичного управління Дніпропетровської обласної державної адміністрації Большешапова О.В. процитовані окремі норми Лісового і Земельного Кодексів України без будь-яких висновків та запропоновано врахувати ці норми (ас24)

ОСОБА_1 08.01.2019 повторно звернулась до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення в натурі на місцевості меж земельної ділянки площею 0,30га на території Курилівського лісництва квартал 50 відділ 22 для розміщення бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 .

В листі №13-144/0/139-19 від 06.02.2019 за підписом начальника юридичного управління Дніпропетровської обласної державної адміністрації Большешапова О.В. роз`яснено, що в клопотанні позивачка має просити про надання лісової ділянки, а не земельної. До клопотання слід долучати обгрунтування необхідності виділення лісової ділянки та отримані погодження. В наданому викопіюванні з картографічних матеріалів неможливо визначити розташування запитуваної лісової ділянки (ас26).

ОСОБА_1 16.07.2019 звернулась до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з клопотанням про виділення лісової ділянки площею 0,30га на території Курилівського лісництва квартал 50 відділ 22 в довгострокове тимчасове платне користування до 25 років для культурно-оздоровчих цілей обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 (ас27).

В листі №13-1233/0/139-19 від 15.08.2019 за підписом начальника юридичного управління Дніпропетровської обласної державної адміністрації Большешапова О.В. роз`яснено, що до наданого пакету документів необхідно долучати обгрунтування необхідності виділення лісової ділянки (ас28).

Відповідно до частини 4 статті 1 Лісового Кодексу України, лісова ділянка це ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Відповідно до частини 6 статті 1 Лісового Кодексу України, земельна лісова ділянка це земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 5 Лісового Кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до частини 1 статті 18 Лісового Кодексу України, об`єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають в державній, комунальній або приватній власності.

Відповідно до частини 2 статті 18 Лісового Кодексу України, тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим від 1 до 50 років і короткостроковим до 1 року.

Відповідно до частини 3 статті 18 Лісового Кодексу України, довгострокове тимчасове користування лісами засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Відповідно до частини 4 статті 18 Лісового Кодексу України, довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Відповідно до частини 7 статті 18 Лісового Кодексу України, суб`єктами правовідносин тимчасового користування лісами є: власники лісів або уповноважені ними особи; підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Відповідно до пунктів 4, 6 статті 31 Лісового Кодексу України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин в межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають в постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають в державній власності, на відповідній території; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають в державній власності, на відповідній території, а також в межах міст обласного та республіканського значення.

Відповідно до частини 1 статті 67 Лісового Кодексу України, в порядку спеціального використання можуть здійснюватися такі види використання лісових ресурсів: 1) заготівля деревини; 2) заготівля другорядних лісових матеріалів; 3) побічні лісові користування; 4) використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, потреб мисливського господарства, проведення науково-дослідних робіт.

Відповідно до частини 3 статті 67 Лісового Кодексу України, спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється в межах лісових ділянок, виділених для цієї мети.

Відповідно до частини 1 статті 68 Лісового Кодексу України, спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється на лісових ділянках, які виділяються для цієї мети, без надання земельних ділянок.

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного Кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до частини 1 статті 55 Земельного Кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до частини 2 статті 56 Земельного Кодексу України, громадянам і юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Перелічені норми передбачають:

- виділення у користування лісових ділянок для спеціального використання лісових ресурсів без надання земельних ділянок, зокрема для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей.

- надання у користування земельних лісових ділянок, земель лісогосподарського призначення, зайнятих, зокрема, спорудами і комунікаціями, з визначеними межами для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб;

- надання у власність земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею до 5га.

Як встановлено в судовому засіданні, і на що обгрунтовано посилається відповідач, на земельній ділянці на території Курилівського лісництва квартал 50 відділ 22 розташована база відпочинку «Лазур», власником якої є ОСОБА_1 База складається з об`єктів нерухомості: будинок відпочинку А-2, кухня Б-1, будинок відпочинку В-1, сарай Г-1, сарай Д-1, огорожа, ворота, цоколь, підпірна стінка, хвіртка, тротуар.

Відповідно до частини 2 статті 120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З огляду на викладене, є обгрунтованими заперечення відповідача, що у спірних правовідносинах відсутня можливість виділення лісової ділянки без надання земельної ділянки та слід застосовувати положення статей 122, 123 Земельного Кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 122 Земельного Кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4, 8 цієї статті, у власність або у користування в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Відповідно до абзаців 1-4 частини 1 статті 123 Земельного Кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності в користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 123 Земельного Кодексу України, надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 123 Земельного Кодексу України, надання в користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки в користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 123 Земельного Кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні в користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 123 Земельного Кодексу України, в клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (в разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності в користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 123 Земельного Кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень в місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 6 статті 123 Земельного Кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки в користування.

З огляду на викладене, є передчасною позовна вимога зобов`язати прийняти розпорядження про виділення в довгострокове тимчасове користування на 25 років для культурно-оздоровчих цілей лісової ділянки площею 0,30га в порядку спеціального використання лісових ресурсів (обслуговування бази відпочинку за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт Курилівка, вул.Зелена, 7), яка знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства «Петриківське лісове господарство» і розташована в кварталі 50 відділ 22 Курилівського лісництва.

Позивачці необхідно звернутись до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,30га в порядку спеціального використання лісових ресурсів (обслуговування бази відпочинку за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт Курилівка, вул.Зелена, 7, в кварталі 50 відділ 22 Курилівського лісництва). До клопотання мають бути надані графічні матеріали стосовно розташування та розміру земельної ділянки разом з письмовою згодою постійного землекористувача ДП «Петриківське лісове господарство».

В разі надходження такого клопотання, Дніпропетровська обласна адміністрація зобов`язана в місячний строк розглянути клопотання і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 242 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 242 КАС України, судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 246 КАС України, в мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування; 7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини 2 статті 2 цього Кодексу.

Відповідно пункту 1 до частини 5 статті 246 КАС України, в резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

Рішення окружного суду переліченим критеріям не відповідає та прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, окремі висновки мотивувальної частини протирічать один одному та не знаходяться у логічному зв`язку з резолютивною частиною.

Так, в окремих абзацах мотивувальної частини вказано, що позивач правомірно розглянув заяви ОСОБА_1 від 02.10.2018, від 08.01.2019, від 16.07.2019 та, діючи в межах повноважень, листами №23-1990/0/139-18 від 08.11.2018, №13-144/0/139-19 від 06.02.2019, №13-1233/0/139-19 від 15.08.2019 дав необхідні роз`яснення, а тому не підлягають задоволенню позовні вимоги визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття розпорядження про виділення лісової ділянки в порядку спеціального використання лісових ресурсів.

В іншому абзаці без будь-яких мотивів вказано, що окружний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав і законних інтересів позивача, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині зобов`язання Дніпропетровську обласну державну адміністрацію розглянути заяву ОСОБА_1 про виділення лісової ділянки.

Тобто, спочатку окружний суд говорить, що суб`єкт владних повноважень правомірно, в межах повноважень, розглянув заяву ОСОБА_1 , а потім зобов`язує ще раз розглянути ту ж саму заяву, не наводячи при цьому фактів порушення прав позивачки та на підставі яких правових норм суб`єкт владних повноважень має вчиняти зазначені дії. Така нелогічна непослідовна позиція суду першої інстанції викликала питання у відповідача стосовно подальшого виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням матеріального і процесуального права та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Керуючись статтями 241-245, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної державної адміністрації задовольнити.

Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з 03.12.2020 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова