Справа № П/320/307/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 року № П/320/307/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому позивач просить суд:

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору від 28.11.2019 ВП № 60728797 Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору від 28.11.2019 є безпідставною та неправомірною. Оскільки, позивачем виконано рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 (справа №320/1145/19) в межах наданих йому повноважень, виплата стягувачу заборгованості буде здійснена відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». В частині виплати пенсії за період з вересня по грудень 2018 року та січень 2019 року стягувачу було нараховано 7 891,00 грн., а за період з 1 вересня 2018 року по жовтень 2019 року нараховано 25 121,97 грн. Виконання рішення суду відбувалося з врахуванням права Управління на апеляційне оскарження та строків набрання чинності судовим рішенням, тому фактична виплата коштів за рішенням суду буде здійснена у грудні 2019 року. Враховуючи вищевикладене рішення суду не виконано в повному обсязі не з вини позивача, а за відсутності бюджетного фінансування. Позивач в межах повноважень обліковує вищевказану заборгованість та негайно, після надходження відповідного фінансування, зобов`язується виплатити відповідну суму коштів, про що останній повідомив відповідача листом від 09.12.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30 червня 2020 року через службу діловодства суду надійшли матеріали виконавчого провадження №60728797.

4 березня 2020 року від представника позивача, через службу діловодства суду, надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду документів.

За приписами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За приписами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (справа № 320/1145/19) частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2019.

Зобов?язано Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2019 на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

Зобов?язано Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з вересня по грудень 2018 року та січень 2019 року на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду, 18 вересня 2019 року Київським окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 виконавчі листи № 320/1145/19, які були пред`явлені стягувачем до виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

27 листопада 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60728817 по примусовому виконанню виконавчого листа № 320/1145/19 про зобов?язання Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з вересня по грудень 2018 року та січень 2019 року на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

В зазначеній постанові вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів, про що повідомити Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

28 листопада 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60728797 по примусовому виконанню виконавчого листа № 320/1145/19 про зобов?язання Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2019 на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

Також зазначеною постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 16 692,00 грн. Вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів, про що повідомити Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Факт отримання зазначених постанов позивачем не заперечується.

Позивач вважає вищевказану постанову відповідача від 28 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження та стягнення з нього виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Згідно ст. 27 цього ж Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Добровільне виконання боржником судового рішення є підставою для звільнення його від сплати виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Разом з тим, суд звертає увагу, що невиконання боржником у встановлений строк рішення суду в добровільному порядку є підставою для примусового виконання такого рішення, що, в свою чергу, тягне за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме - стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження.

При цьому Закон не ставить можливість застосування таких санкцій у залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку вчиняє державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання виконавчого документа боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання сплатити заборгованість або виконати вимоги самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Спірні правовідносини виникли з приводу примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року в частині поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 березня 2019 року на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб .

Позивач у позовній заяві, стверджує, що рішення суду ним було частково виконано в межах наданих йому повноважень.

Так, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 4330/108-04 направленого 9 грудня 2019 року на адресу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 (справа №320/1145/19) виконано в межах наданих позивачу повноважень, виплата стягувачу заборгованості буде здійснена відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». В частині виплати пенсії за період з вересня по грудень 2018 року та січень 2019 року ОСОБА_1 було нараховано 7 891,00 грн. За період з 1 вересня 2018 року по жовтень 2019 року нараховано 25 121,97 грн. Виконання рішення суду відбувалося з врахуванням права Управління на апеляційне оскарження та строків набрання чинності судовим рішенням, тому фактична виплата коштів за рішенням суду відбудеться у грудні 2019 року. Враховуючи вищевикладене, рішення суду не виконано в повному обсязі не з вини позивача, а за відсутності бюджетного фінансування. Позивач в межах повноважень обліковує вищевказану заборгованість та негайно, після надходження відповідного фінансування, зобов`язується виплатити відповідну суму коштів. Управлінням жодним чином не обмежуються права внутрішньо переміщених осіб, а дотримання ним норм чинного законодавства, щодо порядку виплати пенсії, є його невід`ємним обов`язком.

Разом з тим, під час розгляду справи позивач не надав до суду належних та допустимих доказів виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року в частині поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії до відкриття виконавчого провадження (28.11.2019).

У вищезазначеному листі лише зазначено про обставини які зумовили невиконання зазначеного судового рішення в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості по виплаті пенсії, за наслідками виконання якого державним виконавцем 27 листопада 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60728817, що не є предметом оскарження в даній справі.

Тобто, доказів фактичного повного виконання рішення суду в частині поновлення стягувачу пенсійних виплат до відкриття виконавчого провадження позивачем не надано, як до вирішення державним виконавцем питання про стягнення виконавчого збору з боржника, так і на час розгляду цієї справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа № 320/1145/19 виданого Київським окружним адміністративним судом 18 вересня 2019 року про поновлення виплати пенсії.

Оскільки виконавчий лист відповідав вимогам, визначеним ст.4 Закону № 1404-VIII, державним виконавцем у строк, встановлений ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII, 28 листопада 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій з урахуванням вимог ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII, п.2 розділу VI Інструкції № 512/5 правомірно зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн., що не суперечить вимогам чинного законодавства. Адже, відкриваючи виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по рішенню суду немайнового характеру, державний виконавець наділений повноваженнями щодо одночасного стягнення виконавчого збору, що ним і було зроблено в даному випадку.

Суд вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 60728797 та про стягнення виконавчого збору відповідачем винесена із дотриманням вимог Закону № 1404-VIII та є правомірною.

У даному випадку виконання вказаної постанови суду не підпадає під випадки, визначенні статтею 27 Закону № 1404-VIII, коли виконавчий збір не стягується.

Також суд звертає увагу на те, що Законом № 1404-VIII не передбачено надання боржнику часу для добровільного виконання у справах, де він має вчинити відповідні дії,а лише зазначається про необхідність його виконання протягом десяти робочих днів.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, вже під час відкриття виконавчого провадження визначається розмір виконавчого збору.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність винесеної постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, оскільки відповідач в даному випадку діяв у відповідності до положень Закону.

Судом не встановлено підстав для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання, які передбачені ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII, а позивачем у позовній заяві таких підстав не зазначено.

Станом на дату винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

При вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача державний виконавець перевіряє лише відповідність виконавчого документа вимогам ст.4 № 1404-VIII. Законодавством не покладено на державного виконавця на час отримання заяви стягувача про примусове виконання обов`язку перевіряти виконано чи ні судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист. Дане питання підлягає перевірці вже в рамках відкритого виконавчого провадження.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на правові позиції Верховного Суду, оскільки вони безпосередньо стосуються виконання рішення суду в частині виплати грошових коштів. Водночас, в даному випадку спірні правовідносини стосуються поновлення пенсійних виплат стягувачу.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до ст.1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Тобто, судове рішення має бути виконане позивачем безумовно і виключно на тій підставі, що дане судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання.

Позивачем не надано суду відповідних доказів виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтування позовних вимог відсутністю фінансування для виплати стягувачу заборгованості з виплати пенсії за відповідний період, в даному випадку не стосується оскаржуваної постанови державного виконавця.

Разом з тим суд роз`яснює позивачу, що Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року (далі Порядок №649) визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 2 Порядку №649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення.

Згідно п.5 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п. 6 Порядку №649 перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Пунктом 8 Порядку №649 комісія приймає одне з таких рішень:

- про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку;

- про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.

У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.

При цьому суд зазначає, що здійснення перерахунку пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи усі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова