Справа № 140/559/20
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2020-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 140/559/20

адміністративне провадження № К/9901/15352/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Жука А.В.,

Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 (головуючий суддя - В.Д. Ковальчук)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2020 (головуючий суддя - М.П. Кушнерик, судді - О.І. Мікула, В.В. Ніколін)

у справі № 140/559/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у Волинській області

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області від 03.04.2018 № 393/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Ківерцівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України за пунктом 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області від 27.04.2018 № 111 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача зі служби в Національній поліції України за пунктом 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- поновити його на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Ківерцівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що наказ про його звільнення є протиправним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства. Щодо строку звернення до суду з позовом позивач зазначив, що визначною обставиною для встановлення строків звернення до суду з даним позовом є те, що копію наказу про звільнення йому вручено не було, а отримано у відповідь на адвокатський запит 24.01.2020, а тому , на думку позивача, строк оскарження наказу про звільнення починається з 24.01.2020.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2020, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2020, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу повернуто позивачеві.

4. При постановленні ухвали суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, оскільки початок перебігу строку звернення до суду з даним позовом про поновлення на посаді розпочався з дати отримання позивачем трудової книжки, тобто з 03.07.2018, однак позивач звернувся з цим позовом лише 07.02.2020. При цьому вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

6. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач вказує, що для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальним є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. При цьому саме отримання копії наказу про звільнення є визначальною передумовою для звернення до суду, оскільки без дослідження наказу про звільнення неможливо надати йому правову оцінку та об`єктивно встановити всі обставини справи. Копію наказу про звільнення позивач отримав лише після укладення договору про надання правової допомоги, у відповідь на адвокатський запит 24.01.2020. Вказує, що з моменту отримання трудової книжки позивач не зміг звернутись до суду з позовом про скасування наказу про звільнення без його копії, тобто через обставини, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з труднощами, які виникли внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку, встановленого статтею 47 Кодексу законів про працю України.

Позиція інших учасників справи

7. Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух касаційної скарги

8. Ухвалою Верховного Суду від 09.07.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

9. Ухвалою Верховного Суду від 29.12.2020 адміністративну справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Нормативне врегулювання

10. Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

11. Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

12. Згідно з частинами першою-другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оцінка Верховного Суду

13. У справі, що розглядається, судами встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 07.02.2020 про оскарження наказів Головного управління Національної поліції у Волинській області від 03.04.2018 № 393/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Ківерцівського відділу поліції Головного управління Національної поліції ГУНП у Волинській області» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України за пунктом 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», від 27.04.2018 № 111 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача зі служби в Національній поліції України за пунктом 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

14. Судами встановлено, що трудову книжку після звільнення позивач отримав 03.07.2018.

15. Частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

16. Отже для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення згідно зі статтею 233 Кодексу законів про працю України визначальними є такі юридично значимі обставини, або вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

17. Тобто законодавцем визначено альтернативу обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

18. У спірних правовідносинах початок перебігу строку звернення до суду розпочався з дати отримання позивачем трудової книжки, тобто з 03.07.2018. Проте позивач звернувся з позовом лише 07.02.2020, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

19. Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

20. Позивачем не надано доказів звернення до відповідача з моменту отримання трудової книжки з метою отримання копій оскаржуваних наказів. Відсутність у позивача копій оскаржуваних наказів не позбавляло можливості останнього звернутися до суду за захистом порушеного права протягом місячного строку після отримання трудової книжки та подання клопотання про витребування вказаних документів у відповідача.

21. Суд касаційної інстанції наголошує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

22. Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що матеріальне забезпечення сім`ї та виїзд позивача за кордон з цього приводу не є поважними причинами, що унеможливлюють звернення до суду у встановлений законодавством строк за захистом порушеного права.

23. Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

24. Враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, а підстави, вказані позивачем, визнані судом неповажними, колегія суддів вважає правильним застосування судом першої інстанції наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, які визначені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

25. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

26. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

27. Практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

28. Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

29. Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

30. На дотримання строків звернення до адміністративного суду як однієї з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин неодноразово наголошувалось Верховним Судом, зокрема і в ухвалі Верховного Суду від 31.08.2020 у справі №9901/157/20.

31. Посилання скаржника в касаційній скарзі щодо незастосування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 606/681/16-а, від 06.06.2018 у справі № 826/671/16, від 14.06.2019 у справі № 826/10995/15 судом касаційної інстанції відхиляються, оскільки пропри побіжну схожість спірних правовідносин у вказаних справах, відмінними є їхні фактичні обставини та, відповідно, підстави позову і обґрунтування позицій кожної зі сторін, що й зумовлює різне правозастосування.

32. Крім того, питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду у кожному конкретному випадку встановлюється на підставі фактичних обставин справи, з урахуванням обґрунтувань вимог учасників справи та на підставі наданих ними доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

33. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

34. Доводи та аргументи позивача зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

35. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

36. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі № 140/559/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко

Судді А.В. Жук

Н.М. Мартинюк