Справа № 460/3829/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3829/20 пров. № А/857/11209/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

представника позивача Троянчука Д.М.,

представника відповідача Голоса С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року (прийняте у м. Рівне суддею Зозулею Д.П.; складене у повному обсязі 31 липня 2020 року) в справі № 460/3829/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправними і скасувати постанови Управління Держпраці у Рівненській області (далі також - відповідач): № 462/17-00-13-04/ /000019/ДПС від 21.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими особами, згідно якої на неї накладено штраф у розмірі 330 610 грн; № 458/17-00-13-04/ /000016/ДПС від 21.04.2020, № 459/17-00-13-04//000015/ДПС від 21.04.2020, № 460/17-00-13-04//000017/ДПС від 21.04.2020, № 461/17-00-33-04//000018/ДПС від 21.04.2020, № 511/17-00-13-04//000020/ДПС від 24.04.2020, № 516/17-00-13-04//000021/ДПС від 30.04.2020 про накладення штрафів уповноваженими особами, відповідно до яких, на неї накладено штраф у загальному розмірі 1 511 360 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що доводи, викладені в актах перевірки Головного управління ДПС у Рівненській області, на підставі яких прийнято оскаржувані постанови, є необґрунтованими, упередженими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, відтак оскаржувані постанови незаконними та протиправними, оскільки: 1) з усіма працівниками позивача оформлені належним чином трудові відносини у відповідності до вимог чинного законодавства (докази чого були надані під час проведення перевірки та як додаток до заперечень на акти фактичних перевірок), що підтверджується наказами про прийняття працівників на роботу, повідомленнями про прийняття працівників на роботу, відомостями про нарахування заробітної плати, поданою звітністю тощо; 2) посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області в актах перевірок зазначені відомості, котрі не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, є помилковими та недостовірними, що підтверджується заявами працівників позивача, ФОП ОСОБА_2 ; 3) під час проведення фактичної перевірки позивача посадові особи Головного управління ДПС у Рівненській області фактично дійсних, документально підтверджених відомостей щодо особистостей працівників позивача не встановлювали та у актах не зазначали; 4) відповідачем під час винесення оскаржуваних постанов невірно застосовано відповідальність щодо притягнення позивача до відповідальності за абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, адже за несвоєчасне повідомлення контролюючого органу про прийняття працівника на роботу підлягав застосуванню абз. 9 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. Також просить суд звернути увагу, що в силу ч. 8 ст. 265 Кодексу законів про працю України посадові особи відповідача не мали права без здійснення інспекційного відвідування виносити оскаржувані постанови на підставі висновків актів фактичних перевірок Головного управління ДПС у Рівненській області. За наведених обставин постанови Управління Держпраці у Рівненській області № 458/17-00-13-04/ /000016/ДПС від 21.04.2020, № 459/17-00-13-04/ /000015/ДПС від 21.04.2020, № 460/17-00-13-04//000017/ДПС від 21.04.2020, № 461/17-00-33-04//000018/ДПС від 21.04.2020, № 462/17-00-13-04//000019/ДПС від 21.04.2020, № 511/17-00-13-04//000020/ДПС від 24.04.2020, № 516/17-00-13 04//000021/ДПС від 30.04.2020 про накладення штрафів уповноваженими особами, якими на неї накладено штраф, прийняті без проведення інспекційного відвідування посадових осіб Управління Держпраці у Рівненській області лише на підставі припущень посадових осіб Головного управління ДПС у Рівненській області, які не ґрунтуються на дійсних обставинах та без врахування доказів й фактичних обставин справи, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування судом.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Управління Держпраці у Рівненській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального і матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовувало тим, що перевіркою Головного управління ДПС у Рівненській області встановлені порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України, постанови КМУ від 17.06.2015 року № 413 "Про порядок повідомлення ДФС та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу", а саме: допущення працівників до роботи без укладення трудового договору та не подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів ДПС за місцем обліку їх, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що є обгрунтованим зважаючи на акти фактичних перевірок № 458/17-00-13-04/ від 28.02.2020, №459/17-00-13-04/ від 28.02.2020, №460/17-00-13-04/ від 28.02.2020, №461/17-00-33-04/ від 28.02.2020, №462/17-00-13-04/ від 28.02.2020, №511/17-00-13-04/ від 05.03.2020, №516/17-00-13-04/ від 05.03.2020 та є підставою для винесення оскаржуваних постанов. Враховуючи викладене, знайшли своє підтвердження обставини порушення позивачем трудового законодавства, а відтак, оскаржувані постанови про накладення штрафів уповноваженими особами №458/17-00-13-04/ /000016/ДПС від 21.04.2020, №459/17-00-13-04/ /000015/ДПС від 21.04.2020, №460/17-00-13-04//000017/ДПС від 21.04.2020, №461/17-00-33-04//000018/ДПС від 21.04.2020, №511/17-00-13-04//000020/ДПС від 24.04.2020, №516/17-00-13 04//000021/ДПС від 30.04.2020 винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Позивач подала відзив на цю апеляційну скаргу, у якому вказала, що рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності зареєстрована 26.05.2015 . Основним видом діяльності позивача є: Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) (КВЕД 56.10). Місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є територія м. Рівного.

У період з 21.02.2020 по 28.02.2020 та з 25.02.2020 по 05.03.2020 працівники Головного управління ДПС у Рівненській області провели фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій та використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем заробітної плати без сплати податків до бюджету.

За результатами таких перевірок складено акти №458/17-00-13-04/ від 28.02.2020, №459/17-00-13-04/ від 28.02.2020, №460/17-00-13-04/ від 28.02.2020, №461/17-00-33-04/ від 28.02.2020, №462/17-00-13-04/ від 28.02.2020, №511/17-00-13-04/ від 05.03.2020 та №516/17-00-13-04/ від 05.03.2020, згідно висновків яких, перевіркою встановлені, зокрема порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення ДФС та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу", а саме: допущення працівників (по Акту № 458/17-00-13-04/ від 28.02.2020 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; по Акту № 459/17-00-13-04/ від 28.02.2020 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; по Акту №460/17-00-13-04/ від 28.02.2020 - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; по Акту №461/17-00-33-04/ від 28.02.2020 - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ; по акту №462/17-00-13-04/ від 28.02.2020 - ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 ; по Акту №511/17-00-13-04/ від 05.03.2020 - ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 ; по Акту №516/17-00-13-04/ від 05.03.2020 - ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 ) до роботи без укладення трудового договору та неподання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів ДПС за місцем обліку їх, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі цих актів перевірок, Управління Держпраці у Рівненській області, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч. 3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, прийняло постанови №458/17-00-13-04/ /000016/ДПС від 21.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими особами, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 188 920 грн, №459/17-00-13-04/ /000015/ДПС від 21.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими особами, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 141 690 грн, №460/17-00-13-04/ /000017/ДПС від 21.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими особами, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 377 840 грн, №461/17-00-33-04/ /000018/ДПС від 21.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими особами, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 472 300 грн, №462/17-00-13-04/ /000019/ДПС від 21.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими особами, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 330 610 грн, №511/17-00-13-04/ /000020/ДПС від 24.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими особами, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 188 920 грн, №516/17-00-13-04/ /000021/ДПС від 30.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими особами, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 141 690 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями суб`єкта владних повноважень, та вважаючи їх протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовував його тим, що відповідачем не доведено існування обставин на підставі яких прийняті оспорювані рішення, а саме - факту порушення позивачем ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (у т.ч. наявності допуску до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та неповідомлення контролюючого органу про прийняття працівників на роботу й виплати заробітної плати без сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), а подані докази відповідача у формі актів фактичних перевірок Головного управління ДПС у Рівненській області та окремих письмових поясненнях осіб, котрі були відібрані під час проведення фактичних перевірок посадовими особами Головного управління ДПС у Рівненській області не несуть належного доказового навантаження й спростовані доказами, наданими позивачем.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877), частиною четвертою статті 2 якого визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема: органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

За приписами частини одинадцятої статті 4 Закону № 877 плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 (далі - Порядок № 295), відповідно до пункту якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

За вимогами пунктів 8, 9 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до пунктів 15 - 20, 23 Порядку № 295 за рішенням керівника органу контролю або його заступника, погодженим з об`єктом відвідування, інспектори праці за наявності підстав, визначених підпунктами 1, 4 - 7 пункту 5 цього Порядку, можуть проводити невиїзні інспектування у приміщенні відповідного органу контролю на підставі документів та пояснень, наданих об`єктом відвідування.

У разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до абзацу другого пункту 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

За вимогами пунктів 6, 7 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

З наведеного видно, що штраф може бути застосовано на підставі акта перевірки територіального органу ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а тому висновки суду першої інстанції про те, що докази, на підставі яких на суб`єкта господарювання може бути накладено штраф, мають бути отримані під час інспекційного відвідування, призначеного та проведеного згідно Порядку №295, або під час підготовки до його проведення, яка здійснюється після призначення інспекційного відвідування є помилковими.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Трудовий договір, відповідно до приписів частини першої статті 21 КЗпП України, - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

З наведеного видно, що забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України виключно сукупність факту допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство (чи ФОП) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України та наявність факту неповідомлення контролюючого органу про прийняття працівника на роботу й несплати відповідних податкових зобов`язань. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Як видно з актів перевірки територіального органу ДПС, у ході таких виявлені порушення позивачем законодавства про працю, а саме: допущення працівників до роботи без укладення трудового договору та не подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів ДПС за місцем обліку їх, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відносно аргументів позивача, щодо розбіжності в найменуванні осіб яких було встановлено при проведенні фактичної перевірки, то суд звертає увагу, що зазначених осіб було встановлено в присутності патрульних поліцейських, про що безпосередньо відображено в акті фактичної перевірки, який є невід`ємним доказом в цій справі.

Колегія суддів зазначає, що на час завершення перевірки 28.02.2020 жодних документів, які б свідчили про перебування працівників у трудових відносинах з позивачем надано не було, у звітності по єдиному соціальному внеску та відомостях щодо нарахування та виплати заробітної плати дані особи не відображені, повідомлення про прийняття на роботу не подавалися, а тому порушення вимог статті 24 КЗпП України знаходить своє підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 72, частин першої та другої статті 76 та частини першої статті 77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всупереч цим приписам, позивач не надав до суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували її доводи та спростовували доводи відповідача та встановлені під час перевірки обставини.

Разом з тим, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень надав достатніх доказів та навів достатніх доводів на спростування тверджень позивача і наданих ним доказів.

Колегія суддів апеляційного суду критично оцінює надані позивачем докази щодо надання особами неправдивих пояснень та вчинення посадовими особами тиску на них, так як такі не підтверджені зокрема матеріалами відповідних перевірок службової діяльності цих посадових осіб, рішеннями відповідних правоохоронних органів про це; як і не наведені жодні мотиви, які б давали підстави вважати, що особи, які відбирали відповідні пояснення, є заінтересованими у результатах розгляду справи тощо, при тому, що всі подальші (нотаріально засвідчені посвідчення) фактично повторюють зміст один одного, що викликає сумніви у їх достовірності.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначені вище норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувані постанови про накладення штрафу прийняті уповноваженою посадовою особою Управління Держпраці у Рівненській області в межах своїх повноважень, з дотриманням порядку їх накладення, є законними і скасуванню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року в адміністративній справі № 460/3829/20 скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 04 січня 2021 року.