Справа № 140/15583/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/15583/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу від 01.10.2020 №93-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) надр - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області"; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста - державного інспектора Державної екологічної інспекції у Волинській області з 01.10.2020; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.10.2020 начальником Державної екологічної інспекції у Волинській області ОСОБА_2 видано наказ за №93-о згідно з яким звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) надр - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області - із займаної посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Інспекції без скорочення чисельності державних службовців.

Як зазначено в оскаржуваному наказі про звільнення, підставою звільнення - є скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, згідно наказу Інспекції №107 від 28. 08.2020 «Про попередження працівників Державної екологічної інспекції у Волинській області про вивільнення».

Про скорочення посади державної служби позивачу 01.09.2020 вручено письмове попередження.

Позивач вважає наказ про своє звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки виходячи із тлумачення частини 1 статті 40, частин 1, 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

На час його звільнення у відповідача були наявні вакантні посади, що відповідали його кваліфікації та освіті, які йому не були запропоновані у відповідності до ч.2 ст.40 КЗпП України. Крім того, відповідач не врахував переважне право залишення на роботі, оскільки позивач вважає, що має найвищу кваліфікацію та продуктивність праці серед усіх працівників (спеціалістів) відділу державного екологічного нагляду (контролю) надр Державної екологічної інспекції у Волинській області.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини четвертої статті 262 КАС України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 03.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Державної екологічної інспекції у Волинській області про розгляд даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву за вх. № 57456/20 від 30.11.2020 (а.с. 28-35) представник відповідача позовних не визнав та зазначив, що ОСОБА_1 перебував на посаді головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) надр Державної екологічної інспекції у Волинській області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області (далі - головний спеціаліст ОСОБА_1 ) відповідно до наказу Державної екологічної інспекції у Волинській області від 01.04.2019 № 65-0 (про переведення).

Наказом Інспекції від 26.08.2020 № 105 (далі - Наказ № 105) введено в дію з 01.09.2020 структуру Державної екологічної інспекції у Волинській області, погоджену 07.08.2020 Міністром захисту довкілля та природних ресурсів України та затверджену Головою Державної екологічної інспекції України. Зазначеним наказом також введено в дію з 01.09.2020 штатний розпис Державної екологічної інспекції у Волинській області, затверджений Головою Державної екологічної інспекції України 19.08.2020.

Внаслідок введення в дію вищезазначених структури та штатного розпису, зі складу структурних підрозділів Інспекції було виключено Відділ державного екологічного нагляду (контролю) надр. Тим самим відбулись зміни структури та штатного розпису Інспекції без скорочення чисельності державних службовців.

У зв`язку з настанням зазначеної обставини, Інспекцією видано наказ від 28.08.2020 №107 «Про попередження працівників Державної екологічної інспекції у Волинській області про вивільнення» (далі - Наказ № 107), з яким головний спеціаліст ОСОБА_1 ознайомився 01.09.2020.

Крім того, на підставі наказів № 105 та № 107, у відповідності до ст. 87 Закону України «Про державну службу», головний спеціаліст ОСОБА_1 отримав попередження, у якому його повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади.

Зазначає, що наказ від 01.10.2020 №93-0 "Про звільнення ОСОБА_1 » відповідає вимогам статті 87 Закону України Про державну службу, оскільки вказана стаття є спеціальною нормою, що регулює питання припинення державної служби у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців та виключає застосування пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. У наведених обґрунтуваннях своїх вимог та посиланні на пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України, позивачем не враховано зміни норм Закону України Про державну службу, які набрали чинності з 25.09.2019 та стосуються спрощення порядку звільнення з державної служби, в тому числі у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Зауважує, що позивачем наведено помилкове тлумачення щодо необхідності застосування норм КЗпП України, оскільки підстави та порядок звільнення, в тому числі право на отримання вихідної допомоги детально врегульовані Законом України «Про державну службу», тому підстави для застосування КЗпП України відсутні.

Звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 № 440-ІХ частину третю ст. 87 Закону № 889-VIII доповнено абзацом першим, зокрема, «суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності)». Тобто факт наявності вакантних посад надає можливість керівнику державної служби запропонувати таку посаду, але не встановлює такого обов`язку.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданій до суду 04.12.2020 відповіді на відзив позивач вважає доводи відповідача безпідставними та зазначає, що відповідач у відзиві не надав обґрунтованого заперечення на позов.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 згідно з наказом №65-О від 01.04.2019 переведений з посади головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) на митній території Волинської області - державного інспектора з ОНПС Волинської області на посаду головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) надр - державного інспектора з ОНПС Волинської області з 01.04.2019 з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 38).

Наказом начальника Державної екологічної інспекції у Волинській області №105 від 26.08.2020 згідно Положення про Державну екологічну інспекцію у Волинській області, Закону України «Про Державну службу», Постанови КМУ від 18.01.17 №-15 (в редакції Постанови КМУ від 15.01.2020 №16), наказу Міністерства праці № 77 від 02.10.1996, наказу Мінсоцпопітики №515 від 16.05.2016, введено в дію з 01.09.2020 структуру Державної екологічної інспекції у Волинській області, погоджену 07.08.2020 Міністром захисту довкілля та природних ресурсів України та затверджену Головою Державної екологічної інспекції України. Зазначеним наказом також введено в дію з 01.09.2020 штатний розпис Державної екологічної інспекції у Волинській області, затверджений Головою Державної екологічної інспекції України 19.08.2020 (а.с. 40)

Внаслідок введення в дію вищезазначених структури та штатного розпису, зі складу структурних підрозділів Державної екологічної інспекції у Волинській області було виключено Відділ державного екологічного нагляду (контролю) надр. Тим самим відбулись зміни структури та штатного розпису Інспекції без скорочення чисельності державних службовців.

Наказом начальника Державної екологічної інспекції у Волинській області №107 від 28.08.2020 наказано персонально попередити працівників Державної екологічної інспекції у Волинській області про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Інспекції, що вводяться в дію з 01.09.2020, без скорочення чисельності або штату державних службовців (а.с. 39).

Згідно з попередженням від 01.09.2020 начальник Інспекції Олександр Кралюк, керуючись пунктом 1 частини 2, частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» повідомив ОСОБА_1 про його наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади. З попередженням про майбутнє звільнення позивач ознайомився особисто під підпис 01.09.2020 (а.с. 9).

01.10.2020 начальником Державної екологічної інспекції у Волинській області ОСОБА_2 видано наказ за №93-о згідно з яким ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) надр - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області - звільнено із займаної посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Інспекції без скорочення чисельності державних службовців з 01 жовтня 2020 року. Підстава: Наказ Інспекції №107 від 28.08.2020 «Про попередження працівників Державної екологічної інспекції у Волинській області про вивільнення», попередження про вивільнення від 01.09.2020 (а.с. 8).

Позивач не погоджуючись з наказом про звільнення звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною 2 статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч.2 ст.1 Закону № 889-VIII).

Згідно ч.1 ст.3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону № 889-VIII передбачено, що посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 1 статті 21 Закону № 889-VIII визначено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

У ч.1 ст.83 Закону № 889-VIII наведені підстави припинення державної служби. Зокрема, державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 881 цього Закону).

Як свідчить зміст оскаржуваного наказу Державної екологічної інспекції у Волинській області, державна служба ОСОБА_1 припинилася за ініціативою суб`єкта призначення, що відповідає п.4 ч.1 ст.83 Закону № 889-VIII.

Зі змісту наказу від 01.10.2020 № 93-о «Про звільнення ОСОБА_1 » встановлено, що припинення державної служби позивача за ініціативою відповідача здійснено у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Інспекції без скорочення чисельності державних службовців з посиланням на п.1 ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII.

Суд зауважує, що Верховною Радою України 19.09.2019 прийнято Закон України №117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" (далі - Закон № 117-IX), який набрав чинності 25.09.2019, а 14.01.2020 - Закон України № 440-IX "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи", який набрав чинності з 13.02.2020.

Цими законами внесено числені зміни до низки законодавчих актів, в тому числі і Законів України «Про центральні органи виконавчої влади", «Про державну службу» та до Кодексу законів про працю України.

Так, у ст.87 Закону № 889-VIII п.1 ч.1 викладено в новій редакції, відповідно до якої підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. Також ч.1 ст.87 доповнена п.1-1, згідно з яким підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Частина 3 статті 87 Закону № 889-VIII фактично викладена в новій редакції: "Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу".

Також ст.87 Закону № 889-VIII доповнена ч.5 такого змісту: "5. Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки".

Із системного аналізу доповнень та змін до ст.87 Закону № 889-VIII слідує, що вони суттєво змінили порядок звільнення особи за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема з підстав реорганізації державного органу, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби, зміни структури або штатного розпису державного органу - в сторону звуження гарантій державного службовця на продовження служби.

Так, скасований обов`язок суб`єкта призначення пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі, а також виключене положення п.1 ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Відповідні зміни внесено і в Кодекс законів про працю України Законом України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" від 12.12.2019 № 378-IX, що набрав чинність 02.02.2020.

Зокрема ст.49-2 КЗпП України, яка регулює порядок вивільнення працівників, після ч.5 доповнено новою частиною такого змісту: "Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень".

Із системного аналізу доповнень та змін до ст.49-2 КЗпП України слідує, що такі зміни суттєво змінили порядок звільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу" за ініціативою суб`єкта призначення на підставі п.1 ч.1 ст.40, а саме: до державних службовців не застосовуються положення ч.2 ст.40 КЗпП України "Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу" та положення ч.2 ст.49-2 КЗпП України "При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством".

Таким чином, наявність чи відсутність вакантних посад в державному органі вже не має правового значення, оскільки з 13.02.2020 відсутній обов`язок керівника, суб`єкта призначення пропонувати такі посади державному службовцю, як відсутній і обов`язок щодо його працевлаштування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивача звільнено правомірно, оскільки ОСОБА_1 було попереджений про наступне звільнення завчасно, його посада (головний спеціаліст відділу державного екологічного нагляду (контролю) надр - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Волинської області) дійсно була скорочена, а у відповідача не було обов`язку пропонувати йому будь-які посади.

На час звільнення позивача відповідачем дотримано всіх умов, встановлених Законом № 889-VIII з урахуванням змін, внесених Законами № 117-IX та № 440-IX.

При цьому з позовної заяви вбачається, що позивач, обгрунтовуючи свої вимоги до відповідача, фактично посилається на норми Закону №889-VIII (п.1 ч.1, ч.3 ст. 87) в редакції, чинній до внесення змін Законом № 117-ІХ. Однак такі посилання суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 вказав, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

У рішенні від 03.10.1997 р. № 4-зп/1997 Конституційний Суд України також зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, хоча спірні правовідносини з проходження державної служби і розпочалися у квітні 2019 року (з часу призначення позивача на посаду), проте продовжували існувати і після набрання чинності Законами № 117-IX та № 378-IX, а тому саме ці останні закони і повинні застосовуватись в даному випадку.

При вирішенні справи, суд також враховує роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 №86 р/з «Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення» якими зазначено, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Згідно вказаного роз`яснення, при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.

Суд критично оцінює доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу з посиланням на висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування норм права, сформовані у постановах від 01.04.2015 у справі № 6-40 цс 15 та від 13.02.2020 у справі №810/1464/17, оскільки Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади від 19.09. 2019 № 117-IX були внесені зміни до Закону України "Про державну службу" та до статті 40 КЗпП України (статтю 40 доповнено частиною п`ятою), а у наведених позивачем постановах Верховним Судом України та Верховним Судом не формувалися правові висновки щодо застосування норм Закону України "Про державну службу" (статей 22, 87) та статті 40 КЗпП України у редакціях після внесення до них змін Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади від 19.09. 2019 №117-IX.

У зв`язку з викладеним, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем права позивача у зв`язку з тим, що останньому не було запропоновано вакантних посад, так як в силу вищенаведених нормативно-правових актів, чинних на час виникнення спірних правовідносин, у суб`єкта призначення був відсутній такий обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів, що при прийнятті оскаржуваного наказу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції у Волинській області (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Степана Бандери, 20, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Т.М. Димарчук