Справа № 260/3361/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 грудня 2020 року м. Ужгород№ 260/3361/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789 -ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ; 2) визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №62 від 17.03.2020 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663 -ІІІ; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити, виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати та перераховувати пенсію ОСОБА_1 з 10.03.2020 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Прокуратурою Закарпатської області від 10.03.2020 №18-104 вих. 20 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працює в органах прокуратури з 18 червня 2001 року. З метою реалізації права на пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, в березні 2020 року звернувся до органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою, однак у призначенні пенсії йому було відмовлено з підстав відсутності права на таку, аргументуючи нормами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014. Вказану відмову вважає протиправною та такою, що порушує його право на соціальний захист. Зазначає, що загальний стаж роботи станом на день звернення становив 21 рік 1 місяць 11 днів, в тому числі, на посадах прокурорів - 18 років 8 місяців 14 днів. Вважає, що норми ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки звужують його конституційні права через суттєве погіршення становища запровадженням зворотної дії закону в часі на вже існуючі правовідносини.

16 листопада 2020 року відповідач подав до Закарпатського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву від 10.11.2020 №0700-0702-7/40904, відповідно до змісту якого проти заявлених позовних вимог заперечив. Зокрема, вважає, що з 15 липня 2015 року (день набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014) відсутні підстави для призначення пенсії за нормами 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991. Тому станом на день звернення позивача призначення пенсій працівників прокуратури здійснюється в порядку ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, відповідно до якого вислуга років позивача мала складати 24 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців. Разом з тим, у позивача на день звернення був відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», а тому оскаржена відмова є правомірною.

17 листопада 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погодився з мотивів безпідставності таких. Наголошує на тому, що положеннями ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14 жовтня 2014 року звужено його право на соціальний захист в розумінні Конституції України, а тому такі, в силу ст. 58 Конституції України, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) працює в органах прокуратури з 18 червня 2001 року.

10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001, до якої долучив трудову книжку серії НОМЕР_1 , диплом НОМЕР_2 від 27.06.1997, довідки прокуратури Закарпатської області №18-104-вих.2020 від 10.03.2020 про складові заробітної плати/грошового забезпечення та про складові заробітної плати для призначення пенсії.

За результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 17.03.2020 №62 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії з мотивів відсутності необхідного стажу, встановленого ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII. Так, зокрема, згідно з рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області станом на дату звернення стаж роботи заявника, який дає право на пенсію за вислугу років, становить 21 рік 1 місяць 11 днів, в тому числі на посадах прокурорів 18 років 8 місяців 14 днів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1789) у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ (що діяла на час працевлаштування позивача) визначала певні гарантії, які надавалися працівнику державою, у тому числі щодо пенсійного забезпечення прокурорів. Зокрема, згадана норма закону регламентувала, що прокурори зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. При цьому, пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Разом з тим, на сьогоднішній день Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697) збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку виникає за наявності на день звернення вислуги років не менше 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

При цьому, ч. ч. 2, 15 цієї статті визначений Законом №1697 розмір пенсії суттєво зменшено у порівнянні з розміром, встановленим Законом №1789, до 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати та взагалі обмежено її максимальний розмір.

Судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст. 50-1 Закону №1789, був достатнім для реалізації гарантованого Конституцією України права кожного на пенсійне забезпечення. Так, як вбачається з рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області, такий становив 21 рік 1 місяць 11 днів, в тому числі на посадах прокурорів 18 років 8 місяців 14 днів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ч. 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За висновком Конституційного Суду України, зазначеним у рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005, згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальним поняттям змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість. Загальновизнаним є право, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які, відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Разом з тим, на сьогоднішній день ст. 86 Закону №1697 звужує конституційні права позивача через суттєве погіршення становища запровадженням зворотної дії закону в часі на вже існуючі правовідносини.

Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що орган Пенсійного фонду України при розгляді заяви позивача про призначення пенсії повинен був застосувати положення ст. 50-1 Закону №1789 у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII змінами, у порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Виходячи з того, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду України його стаж складає 21 рік 1 місяць 11 днів, з яких 18 років 8 місяців 14 днів - на посадах прокурорів, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону №1789, а тому рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №62 від 17.03.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону №1789 з огляду на те, що саме оскарженим рішенням відповідача №62 від 17.03.2020 були в даному випадку порушені права позивача.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити, виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати та перераховувати пенсію ОСОБА_1 з 10.03.2020 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно з довідками про складові заробітної плати, виданими Прокуратурою Закарпатської області від 10.03.2020 №18-104 вих. 20 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону №1789, суд зазначає наступне.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлену судом протиправність відмови уповноваженого органу призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом відновлення порушених права позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за вислугою років з 10.03.2020 з розрахунку 90% від середнього розміру щомісячної заробітної плати згідно з довідками про складові заробітної плати без обмеження максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ.

З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ч. 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №62 від 17.03.2020 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІ1, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-111.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити з 10 березня 2020 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно з довідками про складові заробітної плати, виданими Прокуратурою Закарпатської області від 10.03.2020 №18-104 вих 20, без обмеження максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІ1, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-111.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 560 гривень 53 коп. (П`ятсот шістдесят гривень 53 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені розділом VII КАС України).

СуддяР.О. Ващилін