Справа № 206/4579/20
Суддя: Румянцев О. П.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/4579/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 року Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Румянцев О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2-ї роти 1-го батальйону УПП в Запорізькій області молодшого лейтенанта поліції Куниці Івана Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 2-ї рот 1-го батальйону молодшого лейтенанта поліції Куниці І.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.08.2020 він рухався на транспортному засобі Opel CL725RN по вул. Космічній у м. Запоріжжі у лівій смузі руху так, як права смуга була зайнята. При під`їзді до перехрестя з круговим напрямком руху, він увімкнув «поворот наліво», переконався у відсутності транспортних засобів та в`їхав на перехрестя. Після в`їзду перемкнув показник повороту «поворот направо» та з`їхав з перехрестя з круговим напрямком на перший виїзд, продовжуючи займати ліву смугу руху. Після проїзду перехрестя він був зупинений інспектором патрульної поліції Куницею І.О. Причиною зупинки було названо порушення ПДР, а саме: перетинання суцільної лінії. На місці було оформлено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Оскаржувана постанова серії ЕАМ №3049336 містить висновки про те, що о 19:30 год. 28 серпня 2020 року у м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 та здійснив поворот праворуч, коли рух був можливий тільки прямо, чим порушив п.8.5.1 ПДР порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. Вважає, що висновок інспектора не ґрунтується на фактичному вчиненні ним правопорушення, оскільки він рухався відповідно до наявної горизонтальної розмітки, а поворот праворуч здійснив відповідно до знаку «Круговий рух», рухаючись по колу та повернувши праворуч у відсутність будь-яких знаків заборони. На перехресті була відсутня горизонтальна дорожня розмітка 1.18 ПДР України. Крім того, у відповідності до п.8.2 «Правил дорожнього руху» дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розмітко. Єдине, що було перед в`їздом на перехрестя це напрямний острівець (горизонтальна розмітка 1.16.2), що розділяє попутні напрямки руху, кути якого не було продовжено суцільною лінією, та який він під час руху не перетинав. Таким чином, вбачається відсутність будь-яких знаків заборони здійснення повороту праворуч та відповідно, правомірність руху транспортного засобу під його керуванням у відповідності до знаку «Круговий рух». У вказаній постанові про адміністративне правопорушення повинно бути посилання на відповідний пункт ПДР, що передбачає вимоги до технічного стану транспортного засобу. У постанові про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП вказано порушення останнім п.п.8.5.1 ПДР. Згідно оскаржуваної постанови водій ТЗ не виконав вимог розмітки 1.1 та здійснив поворот праворуч, коли рух був можливий тільки прямо. Дорога по якій він прямував була з двома смугами руху попутного напрямку. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення позивачем вимог ПДР, окрім висновків посадової особи патрульної поліції. Просить скасувати постанову серії ЕАМ №3049336 від 28.08.2020, справу про адміністративне правопорушення закрити та стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2700 грн. та рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

09 жовтня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.17-18).

Дослідивши надані письмові докази, суддя вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

28 серпня 2020 року інспектор 2-ї роти 1-го батальйону УПП в Запорізькій області молодший лейтенант поліції Куниця І.О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕАМ №3049336, згідно якої: ОСОБА_1 , 28.08.2020 о 19:39 год. керуючи транспортним засобом Opel CL725RN не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 та здійснив поворот праворуч, коли рух був можливий тільки прямо, чим порушив п.8.5.1 ПДР порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с.5).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил,норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.п.1.1 п.34 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306, горизонтальна розмітка має таке значення: (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Згідно п.8.5.1 Правил дорожнього руху України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Положенням ст.72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2018 року по справі №263/15738/16-а).

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (Правовий висновок Верховного Суду у Постанові від 30 травня 2018 року по справі №337/3389/16-а).

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутністю будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. (Правовий висновок Конституційного Суду України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року).

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у відповідності зі своїм обов`язком доказування, встановленим ст.77 КАС України, факт порушення позивачем п.8.5.1 ПДР України, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Судом встановлено, що жодних доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідач суду не представив.

За приписами п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.293 Кодексу України про адміністративні правопорушення за результатами оскарження постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено суду правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.8.5.1 ПДР України, у зв`язку з чим постанова серії ЕАМ №3049336 від 28.08.2020 у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, як не законна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Відносно вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Положенням статті 10 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом.

Згідно із ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Згідно з ч.3 ст.134 КАС для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС).

Відповідно до ч.5 цієї ж статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодовуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч 9 цієї ж статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про

відшкодування останніх.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), п.88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано попередній розрахунок судових витрат (а.с.7), додаток до Договору про надання правової допомоги від 02.09.2020 (а.с.8), акт виконаних робіт від 07.09.2020 (додаток 2 до Договору про надання правової допомоги від 02.09.2020) (а.с.9), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2310 віл 23.05.2011 (а.с.10)., ордер серії ДП №1023/008 від 07.09.2020 (а.с.11) та копію квитанції №070920 в тому, що за надану професійну правничу допомогу згідно договору від 02.09.2020, відповідно до акту виконаних робіт від 07.09.2020 здійснено розрахунок у розмірі 3000 грн. (а.с.21).

Згідно акту виконаних робіт від 07.09.2020, узгоджена між позивачем та адвокатом сума гонорару становить 3000 грн. та складається з консультації 500 грн., складання позовної заяви 2000 грн. та участі у судовому засіданні 500 грн. (а.с.9).

З огляду на наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням ч.5 ст.134 КАС України становить виходячи з розрахунку 2700-500=2200 грн. без врахування суми у розмірі 500 грн. для участі адвоката у судовому засіданні, оскільки провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Також позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень, а саме Управління патрульної поліції у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 129 Конституції України, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.1,3, пп. и) пункту 15.9 ПДР України, ст.ст. 7, 122, 245, 247, 251, 252, 258, 280, 293 КУпАП України, ст.ст.6, 8, 9, 16, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 257-262, 286, 295 КАС України, суддя,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора патрульної поліції 2-ї рот 1-го батальйону молодшого лейтенанта поліції Куниці Івана Олексійовича (Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд.96) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАМ №3049336 від 28.08.2020, винесену інспектором 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у Запорізькій області молодшим лейтенантом поліції Куницею Іваном Олексійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього штрафу у сумі 255,00 грн., як незаконну.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2200 грн. та судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев