Справа № 140/15587/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в ухваленні додаткового рішення

06 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/15587/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) заяву про прийняття додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернувся в її інтересах з позовом до Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій щодо неоформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ; зобов`язання оформити та видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки відповідно до вказаного Положення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року позов задоволено: визнано протиправними дії Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ; зобов`язано Камінь-Каширський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

30 грудня 2020 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Хомича Р.В. надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій останній просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 4500,00 грн та щодо ненадання документів на підтвердження витрат на правничу допомогу до прийняття рішення судом вказав, що укладеним договором про надання правничої допомоги було обумовлено оплату правничої допомоги після прийняття судом кінцевого процесуального рішення у справі та підписання сторонами акта приймання-передачі наданої правничої допомоги (підписаний 29 грудня 2020 року). Розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та про прийняття судом рішення позивач дізнався 28 грудня 2020 року (а.с.34-36).

Як встановлено частиною третьою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на те, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тому і розгляд питання про ухвалення додаткового рішення судом розглянуто у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що правові підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі відсутні з огляду на таке.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як визначено частинами першою, п`ятою статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статі 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до положень частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина третя статті 143 КАС України). Як встановлено частиною п`ятою статті 143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Отже, наведені вище норми передбачають можливість ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат за таких умов: до закінчення судових дебатів особа зробила про це відповідну заяву; неможливість подання доказів про понесені судові витрати до вирішення справи по суті обумовлена поважними причинами. Якщо такі умови дотримано, то у сторони є право подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У даному випадку розгляд справи відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 06 листопада 2020 року здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною першою статті 258 КАС України обумовлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частинами першою-третьою статті 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі учасник справи вправі подавати заяви по суті справи, докази чи інші клопотання, після чого суд переходить до розгляду справи по суті, досліджуючи докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Рішення в даній адміністративній справі прийняте судом 18 грудня 2020 року, а заява про розподіл судових витрат подана до суду 30 грудня 2020 року, тобто після ухвалення судового рішення у даній справі.

Суд звертає увагу, що позовна заява подана до суду та підписана особисто Бегалем Я.Ф. - законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 . Документів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 користувався послугами адвоката, до позовної заяви долучено не було. При цьому у тексті позовної заяви ОСОБА_1 не вказував на те, що ним понесені (чи будуть понесені) будь-які витрати, зокрема, витрати на правничу допомогу, не зазначав їх орієнтовний розмір і не заявляв жодних вимог про стягнення судових витрат з Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області.

Після відкриття провадження і до ухвалення судового рішення доказів про понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 також не подав, як і не повідомив про наявність таких витрат у зв`язку із укладенням договору про надання правничої допомоги. Суд зауважує, що договір про надання правничої допомоги датований 07 вересня 2020 року (а.с.37-39), при тому що позовна заява подана до суду (здана на поштове відділення) 30 жовтня 2020 року (а.с.17).

Звертаючись 30 грудня 2020 року із заявою про розподіл судових витрат, надано такі документи: копії договору про надання правничої допомоги від 07 вересня 2020 року; розрахунку суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу від 28 грудня 2020 року із описом робіт, виконаних адвокатом; акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 28 грудня 2020 року за договором про надання правничої допомоги від 07 вересня 2020 року; оригінал квитанції до прибуткового касового ордера від 28 грудня 2020 року №28/12-20 на суму 4500,00 грн (а.с.37-42).

Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до підпункту 3.2 пункту 3 договору про надання правничої допомоги від 07 вересня 2020 року, укладеного між адвокатом Хомичем Р.В. (виконавець) та ОСОБА_1 (в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , замовник) вартість надання правничої допомоги (гонорару), незалежно від результату, передбаченого даним договором, становить 4500,00 грн. Тому не знаходить логічного обґрунтування та обставина, що розрахунок суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу та акт приймання-передачі наданої правничої допомоги на суму 4500,00 грн складені сторонами лише 28 грудня 2020 року. Суд наголошує, що за умовами договору сторони домовилися, що гонорар адвоката не залежить від результату надання правничої допомоги.

Відповідно до частин першої-другої статті 30 Закону Укранїи "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З наведеного слідує, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки розмір гонорару був визначений у договорі у сталій сумі та його виплата не залежала від результатів справи (у договорі відсутня вказівка на погодинну оплату), то це свідчить про фіксований розмір гонорару. Тому маючи дійсний намір на реалізацію права на правничу допомогу та відшкодування понесених у зв`язку із цим витрат, про добросовісну поведінку ОСОБА_1 , а так само і його представника - адвоката Хомича Р.В. за наведених обставин мало б свідчити повідомлення суду про понесені витрати вже на стадії подання позовної заяви, або хоча б після отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Цю ухвалу ОСОБА_3 отримав 14 листопада 2020 року (а.с.21).

Таким чином, враховуючи те, що ні ОСОБА_1 , ні його представник Хомич Р.В. із заявою про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, після відкриття провадження та до розгляду справи по суті не зверталися і документів, які б підтверджували понесені витрати, не подавали та у встановленому порядку суд не повідомляли про наявність таких витрат, хоч договір між ними був укладений майже за два місяці до того, як позовна заява подана до суду, та з огляду на фіксований розмір гонорару, який не залежав від результату вирішення справи, суд вважає, що звернення із заявою про розподіл судових витрат лише 30 грудня 2020 року є необґрунтованим, а тому підстави для ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 248, 252, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ж.В. Каленюк