Справа № 520/11698/2020
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 січня 2021 року № 520/11698/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо відмови зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 та здійснити нарахування та виплату пенсії з моменту первинного звернення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо відмови зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 є неправомірними, відтак слід у судовому порядку зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 та здійснити нарахування та виплату пенсії з моменту первинного звернення.

Ухвалою від 05.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Відповідач надав до суду відзив згідно змісту якого у задоволенні вимог просив суд відмовити. Вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах та на підставі наданих повноважень.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Справа розглянута відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням перебування судді Севастьяненко К.О. у щорічній відпустці з 17.10.2020 по 29.10.2020 та з 31.10.2020 року по 15.11.2020 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

16 квітня 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Валківського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.04.2020 року №1421 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

В обґрунтування прийнятого рішення, відповідач вказав, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2020 році особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші, які народилися з 01 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року, після досягнення ними 59 років 6 місяців та наявності страхового стажу 27 років. Таким чином, позивачка має право на пенсію після досягнення 59 років 6 місяців за наявності страхового стажу не менше 27 років. На дату звернення з заявою до органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачка досягла 59 років 6 місяців, проте не мала страхового стажу 27 років. Згідно наданих документів страховий стаж позивачки склав 5 років 02 місяці 27 днів. Отже, спір виник з приводу не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 . Ці періоди роботи неможливо брати до уваги, оскільки відсутня печатка підприємства, яке видало трудову книжку, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58. Крім того, прізвище в свідоцтві про народження та в трудовій книжці серії НОМЕР_2 російською мовою ОСОБА_1 не співпадає з прізвищем російською мовою ОСОБА_1 в свідоцтві про укладення шлюбу, тому неможливо підтвердити факт зміни прізвища.

Не погодившись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ (надалі за текстом - Закон №1058). Саме цим Законом встановлений порядок та умови призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Виключно цим Законом визначаються коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Статтею 24 Закону №1058 встановлено, що страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2020 році особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші, які народилися з 01 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року, після досягнення ними 59 років 6 місяців та наявності страхового стажу 27 років.

Станом на дату звернення позивача з заявою до органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії позивач досягла 59 років 6 місяців.

Вказана обставина не заперечується сторонами.

Проте, на думку пенсійного фонду, позивач не має страхового стажу 27 років.

Суд, досліджуючи обставини неврахування періодів роботи ОСОБА_1 , що зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , встановив наступне.

Згідно зі ст. 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (надалі- Порядок № 637) встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Також, за відсутності трудової книжки та у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи, або містяться неправильні або неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

До 1993 року діяла Інструкція Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та закладах від 20.06.1974 року №162. Ця інструкція не застосовується на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року.

Наразі, порядок ведення трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року № 58 (надалі - Інструкція).

Згідно з пп. 2.11., 2.12., 2.13., Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як вказано вище, спір виник з приводу незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 . Ці періоди роботи на думку відповідача неможливо брати до уваги, оскільки відсутня печатка підприємства, яке видало трудову книжку, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, №754/14898/15-а від 06.03.2018.

Відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Стосовно прізвища позивача.

Прізвище, ім`я та по батькові позивача в трудовій книжці НОМЕР_2 зроблено російською мовою « ОСОБА_1 », тоді, як - у свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 02.11.1960, що видане Виконавчим комітетом Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області, прізвище « ОСОБА_1 ».

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 23.10.1982 року, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області прізвище « ОСОБА_1 ».

Згідно листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №723/22.11-11 від 13.05.2020 року прізвище « ОСОБА_1 » потрібно писати без м`якого знаку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та враховуючи, що за результатами розгляду заяви позивача пенсійним фондом прийнято рішення, беручи до уваги ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.04.2020 року №1421, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, відтак частина вимог про визнання дій неправомірними задоволенню не підлягють.

За висновком суду, наявність чинного вищевказаного рішення унеможливить подальший захист порушених прав позивача.

Відносно частини позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 та здійснити нарахування та виплату пенсії з моменту первинного звернення, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Стосовно частини позовних вимог про здійснення нарахування та виплату пенсії з моменту первинного звернення, суд зазначає, що вказані вимоги звернені на майбутнє, відтак суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.04.2020 року №1421, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 січня 2021 року.

Суддя Севастьяненко К.О.