Справа № 280/7754/20
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2020 року Справа № 280/7754/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Прус Я.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Головного управління Національної гвардії України

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 НГУ, відповідач 1), до Головного управління Національної гвардії України (далі ГУ НГУ, відповідач 2), в якому просить:

зобов`язати відповідача 2 здійснити розрахунок вартості речового майна, яке не розраховано у довідці від 21.09.2020 №81, та виділити розраховану суму коштів відповідачу 1, а відповідача 1 зобов`язати у подальшому здійснити виплату цих коштів на користь позивача в якості компенсації за неотримане речове майно;

зобов`язати відповідача 2 виділити кошти згідно з довідкою від 21.09.2020 №81 в розмірі 9032,98 грн. відповідачу 1, а відповідача 1 зобов`язати у подальшому здійснити виплату цих коштів на користь позивача в якості компенсації за неотримане речове майно;

зобов`язати відповідача 1 здійснити виплату компенсації за неотримане речове майно за відповідними реквізитами (Додаток 5 до позову): Одержувач: ОСОБА_1 , РНОКПП одержувача: НОМЕР_2 , Банк одержувача: АТ КБ «Приватбанк», Київ, Україна, рахунок: НОМЕР_3 , IBAN: НОМЕР_4 , № картки: НОМЕР_5 .

На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначає, що з метою дотримання порядку про компенсацію за неотримане речове майно та подальшого отримання відповідних коштів, письмовим рапортом від 16.09.2020 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ з проханням здійснити з ним розрахунок за всіма видами забезпечення, в тому числі і за речовим забезпеченням, що передбачає виплату компенсації за неотримане речове майно, однак у відповідь надана довідка від 21.09.2020 №81, у якій деяке майно було перелічено без зазначення його вартості, наслідком чого є безпідставне заниження розміру грошової компенсації, на яке позивач має право. Таким чином, враховуючи вищевикладене, у зв`язку із очевидними протиправними діями відповідачів щодо неповного розрахунку вартості речового майна, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 03.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Перше судове засідання призначене на 26 листопада 2020 року. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач 1 позов не визнав, 23 листопада 2020 року на адресу суду надав відзив (вх №56304), у якому зауважує, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої ГУНГ України, а виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Головним управлінням Національної гвардії на відповідний рік. Зауважує що у відповідача 1 відсутні бюджетні призначення на закупівлю речового майна, відповідно відповідач 1 не може самостійно здійснювати виплати в рахунок компенсації за неотримане речове майно. Враховуючи викладене, відповідачем зазначено про безпідставність позовних вимог, а тому у їх задоволенні просить відмовити.

Відповідач 2 також не визнав позов, відзив на адресу суду надіслав 24 листопада 2020 року (вх. №56999), за змістом якого стверджує, що згідно з довідкою про вартість речового майна, що належать до видачі, виданих позивачу речовою службою ВЧ НОМЕР_1 , вбачається, що позивач навмисно не отримував речове майно під час проходження військової служби з метою отримання грошової компенсації його вартості при звільненні з військової служби, рапорти (заявки) на отримання речового майна позивачем до речової служби ВЧ НОМЕР_1 не подавались, про що свідчить їх відсутність у додатках до поданої в суд позовної заяви. Крім того, на думку відповідача 2, взагалі незрозуміла, безпідставна та передчасна позовна вимога в частині виділення ГУ НГУ коштів згідно з довідкою позивача у розмірі 9032,98 грн., оскільки позивач фактично оспорює зазначений розмір компенсації та не надає жодного доказу відмови ГУ НГУ у виділені коштів, що підтверджується відсутністю зазначеного у матеріалах справи. Ураховуючи зазначене, просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 НГУ. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідчення серія НОМЕР_6 , виданим 14 лютого 2018 року.

16 вересня 2020 року позивач звернувся до Т.в.о. командира 2 батальйону оперативного призначення із рапортом, в якому просив клопотання про звільнення його в запас за пп. «а» п. 2 ч. 5 (у зв`язку із закінченням контракту) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Просив також розрахуватись за всіма видами забезпечення.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 26.10.2020 №236 старшого солдата ОСОБА_1 , який здав справи та обов`язки діловода 2-го батальйону оперативного призначення та звільнений відповідно до пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №46 о/с від 22.10.2020, виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та для взяття на військовий облік направлено до Центрального ОРВК м. Запоріжжя.

Відповідно до Довідки №81 від 21.09.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, відповідачем було нараховано вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, яка становить 9032,98 грн. Проте, в день виключення позивача зі списків особового складу військової частини, ані станом на день розгляду справи у суді, вказані належні позивачу кошти відповідачем не виплачені.

Наведені обставини зумовили звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що частковому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У силу приписів абз. 2 ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Частиною 6 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178).

Цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Пунктами 2-4 Порядку №178 встановлено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їхньою заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з абз. 1 та 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (тут і надалі - Положення №1153/2008 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475 затверджено Інструкцію з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, згідно з пунктом 15 глави 1 розділу III якої військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Водночас, застосовування у п. 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби» дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно пов`язане з фактом закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Як зазначено вище, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 26.10.2020 №236 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22.10.2020 №46 о/с з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При цьому, як вбачається із наказу, визначено суму компенсації вартості речового майна позивачу у розмірі 9032,98 грн, яку у подальшому не виплачено.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем подано відповідачу відповідний рапорт (заяву), що, зокрема, передбачено п. 4 Порядку №178.

Аналіз норм ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», абз. 1 та 3 п. 242 Положення №1153/2008, а також п.п. 2, 3 Порядку №178 дає підстави для висновку про наявність у позивача права на грошову компенсацію замість недоотриманого речового майна при звільненні з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №803/1135/17 та від 10.09.2019 у справі №803/774/17.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача про відсутність коштів на спірні виплати, виходячи з наступного.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00, пункт 26) визначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, обмежене фінансування не впливає на наявність у відповідача обов`язку щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Разом із цим, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ НГУ здійснити розрахунок вартості речового майна, яке не розраховано у довідці від 21.09.2020 №81, оскільки наказ командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 26.10.2020 №236, у відповідності до якого проведено перерахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та визначено, що до сплати позивачу належить грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в сумі 9032,98 грн. позивачем не оскаржується.

Приписами п. 5 Порядку №178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 01 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Так, відповідач 2 зауважив, що окремі предмети речового майна військовими частинами не закуповувалися, тому ГУ НГУ закупівельні ціни на них до військових частин для нарахування звільненим військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно не надсилаються (відсутність закупівель окремих предметів речового майна об`єктивно унеможливила здійснити подальший розрахунок цін).

Натомість, жодних доказів, які б вказували на помилковість відомостей та сум компенсації за речове майно, зазначених у довідці № 81 від 21.09.2020, позивач суду не надав.

Суд не вбачає також підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача 2 виділити кошти згідно з довідкою від 21.09.2020 №81 в розмірі 9032,98 грн. відповідачу 1, а відповідача 1 зобов`язати у подальшому здійснити виплату цих коштів на користь позивача в якості компенсації за неотримане речове майно, а також зобов`язання відповідача 1 здійснити виплату компенсації за неотримане речове майно за відповідними реквізитами, оскільки у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені, не визнані або оспорюванні права. Суд не може під час прийняття рішення по суті справи, вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

Враховуючи викладене та гарантоване право військовослужбовця на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби, суд вважає, що бездіяльність бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 НГУ щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, є протиправною, а належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з ВЧ НОМЕР_1 НГУ на користь позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 9032,98 грн.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судові витрати у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (юридична адреса: АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), до Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 9-А, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, нарахованої у розмірі 9032,98 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, нарахованої у розмірі 9032,98 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак