Справа № 640/11058/19
Суддя: Мальцев Д. О.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/78/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Чугаєвій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами позовного провадження в спрощеному порядку в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Києва справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними та скасування постанов, визнання постанови такою, що не підлягає виконанню, повернення безпідставно перерахованих коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, Відділ), відповідно до якого, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 04.06.2019 ВП № 59274973; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 04.06.2019 ВП № 59274992; визнати такою, що не підлягає виконанню постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2018 у справі № 761/26291/2018; повернути з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно перераховані на підставі оскаржуваних постанов 692, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № 59274973, відкрите 04.06.2019 на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від, справа №761/26921/18 від 02.10.2018 та виконавче провадження ВП № 59274992 від 04.06.2019 з примусового виконання постанови Шевченківським районним судом м.Києва №761/26921/18 від 02.10.2018. Однак, на думку позивача вказані виконавчі провадження були відкриті помилкового та на підставі виконавчого документу, який не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в ньому не зазначено РНОКПП позивача.

Крім того, виконавчий документ пред`явлений до виконання після спливу встановленого законом строку пред`явлення до виконання, а тому відповідно до ст. 303 КУпАП є такою, що не підлягає виконанню.

Також позивач вказує на незаконність застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в подвійному розмірі. Так відповідно до ст.308 КУпАП, з у разі несплати штрафу з правопорушника стягується штраф в подвійному розмірі, однак позивач не отримував ані постанову суду першої інстанції, ані постанову суду апеляційної інстанції, а тому строк, встановлений ст.307 КУпАП не сплив.

Зазначив, що оскільки строк постанови Шевченківського районного суду м. Києва сплив ще до її отримання органом ВДВС, то виконавче провадження підлягає закриття на підставі ст. 39 Закону України «про виконавче провадження».

Від відповідача відзив не надходив.

26.06.2019 ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

21.11.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. справу прийнято до свого провадження та залишено без руху.

20.01.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

13.03.2020 від позивача надійшла заява про долучення доказів (судової практики).

26.03.2020 на запит суду надійшли матеріали виконавчого провадження.

15.04.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції та розгляд справи за відсутності позивача.

11.06.2020 від позивача надійшла заява про долучення доказів.

12.06.2020 від позивача надійшла заява про долучення доказів (судової практики).

Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи відомості щодо належного повідомлення учасників справ про дату, час та місце проведення судового засідання, а також ту обставину, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відповідності до ст. 268, 287 КАС України, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 02.10.2018 винесена по справі №761/26291/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до відповідальності у виді штрафу у розмірі 340, 00 грн., стягнуто з позивача судовий збір у розмірі 352, 40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена за відсутності позивача, була отримана останнім 12.11.2018.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивачем 20.11.2018 подано апеляційну скаргу.

28.11.2018 постановою Київського апеляційного суду відмовлено позивачу в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 02.10.2018, апеляційну скаргу повернуто апелянту.

11.12.2018 позивач повторно звернувся із апеляційною скаргою на постанову суду від 02.10.2018.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.04.2020 постанову Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова від 02.10.2018 пред`явлена до виконання в органи ДВС 16.05.2020.

04.06.2019 постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито ВП № 59274973 з примусового виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2018 та стягнення з позивача боргу у сумі 680, 00 грн.

04.06.2019 постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито ВП № 59274992 з примусового виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2018 та стягнення з позивача боргу у сумі 352, 40 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що 13.09.2019 постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, винесену по ВП №59274973, було повернуто виконавчий документ - постанову суду від 02.10.2018 стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника не виявлено майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Також з матеріалів справи вбачається, що 13.09.2019 постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, винесену по ВП №59274992, було повернуто виконавчий документ - постанову суду від 02.10.2018 стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника не виявлено майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями п. 1-5, ч. 2 ст. 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст. 12 Закону).

Відповідно до ст. 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Згідно з статтею 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

За приписами статті 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так судом було встановлено, що в період з 20.11.2018 по 28.11.2018 перебіг строку для пред`явлення постанови до виконання зупинився до 16.12.2018, коли позивачем було подано апеляційну скаргу вдруге. Станом на 09.12.2018 пройшло два місяці та шість днів з дня винесення постанови суду. 01.04.2019 Київським апеляційним судом була розглянута апеляційна скарга позивача, якою апеляційну скаргу залишено без задоволення, а отже строк пред`явлення постанови до виконання поновився.

Судом також встановлено, що до органів ДВС постанову від 02.10.2018 було направлено 16.05.2019 засобами поштового зв`язку.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, державним виконавцем було прийнято до виконання виконавчий документ - постанову суду від 02.10.2018 з пропущеним встановленого законом строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому підстави для відкриття виконавчого провадження 04.06.2019 були відсутні.

При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов, із викладенням заперечень проти нього, а також доказів правомірності своїх дій під час відкриття виконавчого провадження - не надав.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, твердження позивача про те, що постанова суду від 02.10.2018 не відповідала вимогам чинного законодавства, оскільки в ній був відсутній РНОКПП позивача суд до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, у виконавчому документі зазначаються, зокрема, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Відповідно до п.6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, згідно п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Отже, виходячи зі змісту вказаної норми закону, суд вважає, що відсутність у виконавчому листі інформації про РНОКПП боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання, оскільки останній не позбавлений можливості звернутися до відповідних органів із запитом про надання інформації щодо особистих відомостей боржника, в тому числі і щодо РНОКПП боржника.

Також суд не вбачає підстав для повернення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно перерахованих коштів на оплату штрафу та судового збору позивачем в розмірі 692, 40 грн., оскільки як вбачається з матеріалів справи, скаржником оплачено зазначені штраф та судовий збір вже після повернення виконавчого документа стягувачу, тобто 14.02.2020.

Крім того, зазначена постанова є обов`язковою для виконання позивачем і та обставина, що постанова як виконавчий документ, була прийнята виконавцем до виконання з пропущеним строком саме для примусового виконання, не має своїм наслідком неможливість виконання такої постанови в добровільному порядку, що і було зроблено позивачем.

Згідно положень ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 374 КАС України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання постанови суду від 02.10.2018, винесену в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до положень КУпАП такою, що не підлягає виконанню, оскільки положеннями КАС України не передбачено вирішення вказаного питання в порядку позовного провадження під час встановлення правомірності дій державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 04.06.2019 ВП № 59274973 та визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 04.06.2019 ВП № 59274992, - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог суд дійшов висновку - відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними та скасування постанов, визнання постанови такою, що не підлягає виконанню, повернення безпідставно перерахованих коштів, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2019 ВП № 59274973.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2019 ВП № 59274992.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: