Справа № 640/22511/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 року м. Київ №640/22511/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛЯ"

до Головного управління ДПС в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КАЛЯ" (003113, м. Київ, вул. М. Василенка, б.1, оф.308, ) з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5, ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019 року №, №, №, від 23.10.2019 року №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ввезення алкогольних напоїв у автомобілях та залізничних цистернах, а також у банках, бочках та інших ємностях місткістю понад 5 літрів з метою реалізації або обміну та території України здійснюється без обклеювання їх марками акцизного збору, а сплата акцизного збору здійснюється під час митного оформлення імпортером, безпосередньо на якому і лежить обов`язок сплати акцизного податку. У той же час, у суб`єктів господарювання, які є лише продавцями (дистриб`юторами) алкогольної продукції, відсутній обов`язок щодо сплати акцизного збору та реалізації товару з акцизними марками. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що ТОВ «КАЛЯ» є лише продавцем алкогольної продукції (горілка SKY 6,0 л. з вмістом спирту 40%), на якого закон не покладає обов`язок зі сплати акцизного збору та реалізацію продукції з акцизними марками, висновки контролюючого органу, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08.08.2019, є необґрунтованими. Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 08.08.2019, позивачем зазначено, що відповідачем встановлено лише факт продажу ТОВ «КАЛЯ» коктейлю «Джин-Тонік» на розлив, однак у даному випадку відсутня друга ознака, яка має визначальне значення для кваліфікації порушення, закріпленого в ст.153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» -споживання такого напою на місці. При цьому, ТОВ «КАЛЯ» має належним чином оформлену чинну ліцензую на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями в магазині за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5, прим. №54, яка надає останньому законне право здійснювати продаж алкогольних напоїв, в тому числі на розлив. Щодо податкового повідомлення-рішення № від 08.08.2019 та № від 23.10.2019, позивачем зазначено, що ним прийнято рішення (про що у відповідності до вимог чинного законодавства, було зазначено у реєстраційній заяві на реєстрацію РРО), що у разі виходу з ладу РРО або відключення електроенергії, проведення розрахункових операцій здійснюватися не буде до моменту належного підключення резервного РРО або включення електроенергії, в результаті чого, у Позивача відповідно до вимог Порядку №547 відсутній обов`язок реєструвати та зберігати книги ОРО.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАЛЯ" зареєстроване Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією 19.05.2011 року за №1 020738. Взято на податковий облік 20.05.2011 року за №32340.

Як вбачається із матеріалів справи, основним видом господарської діяльності позивача визначено 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах.

На підставі наказу Головного управління ДФС в Одеській області №5379 від 09.07.2019 та направлень від 09.07.2019 №2615, №2616 відповідачем було проведено фактичну перевірку магазину за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5, прим. №54 в якому здійснює діяльність ТОВ «КАЛЯ» з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої було складено Акт «Про результатами фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального» №1336/15-32-40-01/37687638 від 19.07.2019, в якому було зазначено про допущені Позивачем порушення.

Так, в Акті перевірки зазначається, що перевіркою встановлено порушення, а саме:

- не надано книгу обліку розрахункових операцій на господарську одиницю за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5, прим. №54, фіскальний номер РРО ;

- встановлено зберігання горілки SKY 6,0 л. з вмістом спирту 40% без марки акцизного податку встановленого зразка вартістю 6 270, 50 грн.;

- в крамниці за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5, прим. №54 здійснюється реалізація алкогольного напою на розлив для споживання без наявності статусу громадського харчування, а саме реалізується коктейль «Джин-Тонік» по ціні 49,00 грн.

На підставі висновків, викладених в Акті перевірки №1336/15-32-40-01/37687638 від 19.07.2019, відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № за формою «С», яким до Позивача застосовані штрафні санкції за порушення ним ст.153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (надалі - Закон №481/95-ВР від 19.12.1995 p.), зокрема, за реалізацію алкогольного напою на розлив для споживання без наявності статусу закладу громадського харчування у розмірі 6 800,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № за формою «С», яким до Позивача застосовані штрафні санкції за порушення ним ст.11 Закону №481/95-ВР від 19.12.1995 p., зокрема, за зберігання алкогольного напою без марок акцизного податку встановленого зразку у розмірі 17 000,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № за формою «С», яким до Позивача застосовані штрафні санкції за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), зокрема, за ненадання у повному обсязі документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки у розмірі 510,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «КАЛЯ» подало до Державної фіскальної служби України скаргу про їх скасування.

Розглянувши скаргу ТОВ «КАЛЯ», 18.10.2019 ДПС України було прийнято рішення №6045/6/99-00-08-05-05, яким скаргу Позивача було залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін, до того ж, збільшено грошове зобов`язання в частині донарахування штрафних санкцій у сумі 510,00 грн.

Враховуючи вказане вище, 23.10.2019 відповідачем було винесено ще одне податкове повідомлення-рішення № за формою «ПС», яким до Позивача застосовані штрафні санкції за порушення п.85.2 ст.85 ПК України у розмірі 510,00 грн.

ТОВ «КАЛЯ» з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС в Одеській області від 08.08.2019 року №, №, №, від 23.10.2019 року № не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, у зв`язку з чим, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України та Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон №481).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений статтею 80 ПК України.

Правовідносини, що визначають основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, врегульовані Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.95 року №481/95-ВР (далі - Закон України №481/95-ВР).

Відповідно до ч. 6 ст. 15-3 Закону №481/95-BP, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідно до п. п. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 ПК України, марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку (п. п. 14.1.109 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 228.9 ст. 228 ПК України визначено, що відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Так ст. 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом дев`ятнадцятим частини другої ст. 17 Закону України №481/95-ВР визначено, що за виробництво, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Отже, марка акцизного податку є спеціальним знаком, яким підтверджується, в тому числі легальність реалізації на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів. При цьому, забороняється ввезення, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та реалізація на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на яких немає марок акцизного податку встановленого зразка.

Відповідальність за недодержання порядку маркування, реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів, несвоєчасну сплату акцизного податку несуть виробники, імпортери, продавці цих товарів та їх посадові особи у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 08.08.2019 №, суд зазначає наступне.

Згідно пп.14.1.4 п.14.1 статті 14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів (пп.14.1.107ПК України).

Згідно пп. 14.1.109 п.14.1 статті 14 ПК України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Відповідно до пп. 14.1.190 п.14.1 статті 14 ПК України покупець марок акцизного податку - суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства України є платником акцизного податку з алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Статтею 212 ПК України визначено осіб, які є платниками акцизного податку. Так, відповідно до п.п.212.1.1, 212.1.2, 212.1.3 ПК України, платником податку зокрема є: особа, яка виробляє підакцизні товари (продукцію) на митній території України, у тому числі з давальницької сировини; особа - суб`єкт господарювання, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України; фізична особа - резидент або нерезидент, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України в обсягах, що підлягають оподаткуванню, відповідно до митного законодавства.

Відповідно до п. 190.1. статті 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно пп.222.1.2 п.222.1 статті 222 ПК України суми податку з алкогольних напоїв, для виробництва яких використовується спирт етиловий неденатурований, сплачуються при придбанні марок акцизного податку.

Підпунктом 226.3 п.226 статті 226 ПК України визначено, що виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз.4 п.3 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251 (надалі - Положення №1251) підприємства - виробники та імпортери алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - покупці марок) подають в електронній формі щомісяця до 10 числа продавцю марок акцизного податку (далі - продавець марок) для задоволення через два місяці потреби в марках акцизного податку попередню заявку-розрахунок про потребу в марках за їх видами, копію платіжного документа на перерахування плати за марки з відміткою банку про дату виконання платіжного доручення та звіт про використання марок, придбаних у попередньому місяці.

В п.8 та п.9 Положення №1251 зафіксовано, що Марки продаються суб`єктам господарювання, які відповідно до законодавства є платниками акцизного податку з алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Плата за марки акцизного податку зараховується до державного бюджету і відповідно до бюджетного законодавства використовується виключно для фінансування витрат, пов`язаних з їх виробництвом, зберіганням та реалізацією.

Згідно з п.20 Положення №1251 для алкогольних напоїв імпортного виробництва використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження: пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення; наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний -4x18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція); пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів; відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, марки акцизного збору є однією з умов підтвердження виконання платниками акцизного податку свого обов`язку щодо сплати такого збору, та продаються безпосередньо таким платникам.

Відповідні акцизні марки продаються встановленими органами в даному випадку або виробнику таких підакцизних товарів або особі, що ввозить такі товари на митну територію України. Із цього слідує, що саме ці особи (виробники або особи, що ввозять товар) є платниками акцизного податку та зобов`язані сплатити його шляхом купівлі відповідних акцизних марок, при цьому, саме на них покладається обов`язок здійснювати таке маркування.

Суд приймає до уваги належні докази надані позивачем, а саме: договір поставки №К24 від 01.05.2016 року, укладений з ТОВ «ДДС+» (постачальник), відповідно до умов якого постачальник поставляє, а покупець приймає і зобов`язується оплатити на умовах, визначених даним договором товар в асортименті, кількості і за цінами, вказаними в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору.

В п.1.2 Договору поставки №К24 сторони погодили, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін накладної, яка фіксує момент передачі товару.

На виконання вищевказаного Договору поставки, згідно видаткових накладних №440001309 від 13.06.2019 р. та №44-0001310 від 13.06.2019 p., ТОВ «ДДС+» було поставлено ТОВ «КАЛЯ» алкогольну продукції, в тому числі й горілку SKY 6,0 л з вмістом спирту 40% за ціною 3 603,70 грн. з ПДВ.

У той же час, імпортером алкогольних напоїв для ТОВ «ДДС+» з 27.04.2016 р. було ТОВ «КАМПАРІ ЮКРЕЙН», що підтверджується наявним у матеріалах справи листом останнього від 04.11.2019 р.

Так, відповідно до ВМД UA 100110/2018/302734 від 02.02.2018 р. ТОВ «КАМПАРІ ЮКРЕЙН» алкогольні напої, в тому числі й горілку SKY 6,0 л з вмістом спирту 40% було ввезено на територію України та сплачено ним усі акцизні збори під час митного оформлення.

Статтею 227 ПК України визначено порядок ввезення на митну територію України імпортних алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Так, згідно з пп. в) п.227.1 статті 227 ПК України суб`єкти господарювання - юридичні та фізичні особи, які уклали з іноземними виробниками або іншими нерезидентами контракт (договір) про постачання в Україну алкогольних напоїв і тютюнових виробів, мають право ввозити на митну територію України імпортні алкогольні напої і тютюнові вироби, якщо алкогольні напої в автомобільних і залізничних цистернах, а також у баках, бочках та інших ємностях місткістю більш як 5 літрів ввозяться в Україну з метою продажу або обміну на митній території України та не підлягають маркуванню. У такому разі податок сплачується до або під час митного оформлення. Контроль за його сплатою здійснюється контролюючими органами.

Тобто, як вбачається з викладеного вище, ввезення алкогольних напоїв у автомобілях та залізничних цистернах, а також у банках, бочках та інших ємностях місткістю понад 5 літрів з метою реалізації або обміну та території України здійснюється без обклеювання їх марками акцизного збору, а сплата акцизного збору здійснюється під час митного оформлення імпортером, безпосередньо на якому і лежить обов`язок сплати акцизного податку.

У той же час, у суб`єктів господарювання які є лише продавцями (дистриб`юторами) алкогольної продукції, відсутній обов`язок щодо сплати акцизного збору та реалізації товару з акцизними марками.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №9901/41223/18 від 22.01.2019; №9901/26000/18 від 20.11.2018 та №824/905/16-а від 22.01.2019.

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, частиною 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.226.2 статті 226 ПК України наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Згідно з пп.226.11. статті 226 ПК України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

Відповідно до пп.222.2.1 п.222.2 статті 222 ПК України податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) сплачується платником податку до або в день подання митної декларації.

Враховуючи заборону на ввезення на митну територію України алкогольних напоїв, на яких немає марок акцизного збору встановленого зразка, ТОВ «КАМПАРІ ЮКРЕЙН», як суб`єктом господарювання, який ввозив підакцизний товар, а саме горілку SKY 6,0 л. з вмістом спирту 40%, на митну територію України, було сплачено акцизний податок під час митного оформлення вказаного товару, зворотнього відповідачем під час розгляду справи не дооведено.

Приймаючи до уваги викладене, суд зазначає, що позивач не є ані виробником алкогольного напою (горілка SKY), ані його імпортером, а є лише продавцем вказаного імпортованого алкогольного напою, який він придбав у постачальника, за який був сплачений акцизний податок.

Як вбачається із матеріалів справи, доказом сплати за підакцизний товар, а саме горілку SKY 6,0 л. з вмістом спирту 40% є відповідні документи митного оформлення, що свідчить про відсутність ознак податкового правопорушення в діях позивача та, як наслідок протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08.08.2019 №, яким до позивача застосовані штрафні фінансові санкції у розмірі 17 000,00 грн.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 08.08.2019 №, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, а саме Акт перевірки від 19.07.2019, ТОВ «КАЛЯ» має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1902252, термії дії якої до 27.05.2020 р. та має право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями в закладі громадського харчування, магазині (120, 00 кв.м.), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5, прим. 54.

Водночас, згідно висновків податкового органу, викладених в Акті перевірки №1336/15-32-40-01/37687638 від 19.07.2019, ТОВ «КАЛЯ» всупереч вимог статті 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в крамниці за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5, прим. 54 здійснює реалізацію алкогольного напою на розлив для споживання без наявності статусу громадського харчування, а саме реалізується коктейль «Джин-Тонік» по ціні 49,00 грн.

Тобто, як вбачається з вказаного вище, відповідачем було застосовано до ТОВ «КАЛЯ» фінансову санкцію у розмірі 6 800,00 грн. саме за факт продажу ним коктейлю «Джин-Тонік» на розлив по ціні 55,00 грн. у невизначених для цього місцях, оскільки суб`єкт господарювання не має статусу закладу громадського харчування.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

За приписами п.11 ч.153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Відповідно до частини 6 статті 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення норм цього Закону до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, за порушення вимог ст.153 цього Закону у розмірі 6 800 гривень

Роздрібна торгівля алкогольними напоями регулюється також Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №854 від 30.07.1996 р. (надалі - Правила №854).

Відповідно до абз.2 п.2 Правил №854, роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів (п.22 Правил №854).

Тобто, з огляду на зазначене вище, у разі відсутності у відповідного магазина статусу спеціалізованого підприємства у розумінні статті 153 Закону та п.2, п.22 Правил №854, суб`єкт господарювання не має права здійснювати в ньому продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки №1336/15-32-40-01/37687638 від 19.07.2019, відповідачем встановлено лише факт продажу ТОВ «КАЛЯ» коктейлю «Джин-Тонік» на розлив, однак у даному випадку відсутня ознака, яка має визначальне значення для кваліфікації порушення, закріпленого в статті 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - споживання такого напою на місці.

Суд зазначає, що Актом перевірки №1336/15-32-40-01/37687638 від 19.07.2019 не встановлено фактів реалізації позивачем у магазині за адресою: м. Одеса, Генуезька, 5, прим. 54 коктейлю «Джин-Тонік» на розлив саме для споживання на місці та не наведено доказів такого споживання.

В акті перевірки жодним чином не відображено, що продаж алкогольних напоїв на розлив здійснювався у приміщенні магазину, в якому наявні будь-які спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці), а також наявність посуду, в якому неможливо придбати такі напої "на винос".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі №820/1335/17.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується право позивача на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, оскільки позивач має відповідну ліцензію, до того ж, згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, тому підстав для застосування до позивача фінансових санкцій відповідно до аб.10 ч.2 ст. 17 Закону №481/95-ВР у вигляді штрафу у розмірі 6 800 грн. - не було, зворотнього відповідачем під час розгляду справи не доведено.

Що стосується податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 № та від 23.10.2019 року №, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг є Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР).

Дія вказаного Закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно положень статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Розрахункова книжка - належним чином зброшурована та прошнурована книжка, зареєстрована в органах доходів і зборів, що містить номерні розрахункові квитанції, які видаються покупцям у визначених цим Законом випадках, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій.

Книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема (але не виключно) у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У той же час, в статті 5 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зафіксовано, що на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, не більше 7 робочих днів, відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

Порядок реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), встановлюється органами доходів і зборів (стаття 7 Закону №265/95-ВР).

Так, відповідно до п.1 розділу II Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 №547 (надалі - Порядок №547) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг та відповідно до вимог законодавства повинні застосовувати РРО, зобов`язані зареєструвати РРО відповідно до положень цього Порядку, виконати його персоналізацію, опломбувати та перевести у фіскальний режим роботи.

Реєстрація РРО здійснюється в контролюючому органі за основним місцем обліку суб`єкта господарювання як платника податків (п.3 розділу II Порядку №547).

Відповідно до п.4 розділу II Порядку №547 для реєстрації РРО суб`єкт господарювання або представник суб`єкта господарювання подає до контролюючого органу заяву про реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій за формою №1-РРО.

Згідно п.10 розділу II Порядку №547 у разі відсутності підстав для відмови в реєстрації РРО посадова особа контролюючого органу не пізніше двох робочих днів з дня надходження реєстраційної заяви приймає рішення про можливість реєстрації РРО, формує та резервує фіскальний номер РРО в інформаційній системі ДФС.

У той же час, як зафіксовано у п.14 розділу II Порядку №547 завершення процедури реєстрації РРО здійснюється на підставі довідки про опломбування РРО та акта введення в експлуатацію РРОпримірники яких у день введення в експлуатацію ЦСО надсилає до контролюючого органу, де проводиться реєстрація РРО.

Після отримання належним чином оформлених документів посадова особа контролюючого органу не пізніше наступного робочого дня проводить реєстрацію РРО шляхом внесення даних до інформаційної системи ДФС та надає (надсилає) суб`єкту господарювання реєстраційне посвідчення РРО за формою № 3-РРО, що засвідчує реєстрацію РРО в контролюючому органі.

Датою реєстрації РРО, яка зазначається в реєстраційному посвідченні, є дата, що відповідає даті внесення даних до інформаційної системи ДФС.

Так, відповідно до п.1 розділу III Порядку №547 на території України у сферах, визначених Законом, дозволяється реалізовувати та застосовувати лише ті РРО вітчизняного та іноземного виробництва, які включені до Державного реєстру РРО та конструкція і програмне забезпечення яких відповідають конструкторсько-технологічній та програмній документації виробника.

У той же час, в п.2 розділу III Порядку №547 зафіксовано, що на період виходу з ладу РРО та здійснення його ремонту або у разі тимчасового (не більше 7 робочих днів) відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій (далі - книга ОРО) та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного РРО.

При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний, зокрема:

- у разі незастосування РРО у випадках, передбачених Законом, проводити розрахунки з використанням книги РРО та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються в режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

- зберігати в господарській одиниці останню використану книжку та поточну розрахункову книжку, що використовується на період виходу з ладу РРО, здійснення його ремонту або у разі тимчасового (не більше 7 робочих днів) відключення електроенергії.

Суб`єкт господарювання може прийняти рішення про те, що у випадках виходу з ладу РРО або відключення електроенергії проведення розрахункових операцій не здійснюється до моменту належного підключення резервного РРО або включення електроенергії, про що зазначає у реєстраційній заяві. У такому випадку суб`єкт господарювання має право не реєструвати та не зберігати книги ОРО та розрахункові книжки. Для таких РРО у реєстраційному посвідченні зазначається: «Книга ОРО на цей РРО не реєструвалась. У випадках виходу з ладу РРО або відключення електроенергії проведення розрахункових операцій не здійснюється». Такі суб`єкти господарювання не мають права здійснювати розрахункові операції у разі виходу з ладу РРО або тимчасової відсутності електроенергії.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, нормами чинного законодавства у сфері застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг чітко визначено, що суб`єкти господарювання мають право не реєструвати та не зберігати книги ОРО та розрахункові книжки, якщо ними прийнято відповідне рішення, та про що зазначено в реєстраційній заяві, про те, що у випадках виходу з ладу РРО або відключення електроенергії проведення розрахункових операцій не здійснюється до моменту належного підключення резервного РРО або включення електроенергії.

Як вбачається зі змісту заяви ТОВ «КАЛЯ» про реєстрацію реєстратора розрахункових операцій в магазині, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька 4, прим. 5 та не заперечується відповідачем, позивачем у п. 8 вказаної заяви зазначено, що книга обліку розрахункових операцій не реєструється.

Тобто, ТОВ «КАЛЯ» прийнято рішення, про яке, у відповідності до вимог чинного законодавства, було зазначено у реєстраційній заяві на реєстрацію РРО, що у разі виходу з ладу РРО або відключення електроенергії, проведення розрахункових операцій здійснюватися не буде до моменту належного підключення резервного РРО або включення електроенергії, в результаті чого, у позивача відповідно до вимог Порядку №547 відсутній обов`язок реєструвати та зберігати книги ОРО.

У той же час, інформація щодо не реєстрації позивачем книги обліку розрахункових операцій в магазині, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька 4, прим. 5 також зафіксована в реєстраційному посвідченні №19916587 від 15.05.2019.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що доводи відповідача щодо порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині ненадання у повному обсязі документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище висновками суду.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищевикладеного та поданих позивачем документів і матеріалів, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Що стосується стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із ч.ч.1, 3, 6, 7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копію договору про надання правової допомоги №25 від 25.10.2019, ордер серії КС №702509, копію акта-приймання наданих послуг від 31.10.2019; платіжне доручення на суму 10 547, 93 грн. та виписку по рахунку ТОВ «Каля» в АТ «Юнекс Банк».

З наданих позивачем документів вбачається, що загальна вартість витрат на правову допомогу, які поніс позивач становить 10 447, 93 грн., що на переконання суду є цілком співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих адвокатом послуг та значенням справи для позивача.

Таким чином, понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 10 447, 93 грн. повністю підтверджені доказами, що надані позивачем.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 77, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛЯ" (003113, м. Київ, вул. М. Василенка, б.1, оф.308, ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019 року №, №, №, від 23.10.2019 року №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛЯ" (003113, м. Київ, вул. М. Василенка, б.1, оф.308, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921, 00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5, ).

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛЯ" (003113, м. Київ, вул. М. Василенка, б.1, оф.308, ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 447, 93 (десять тисяч чотириста сорок сім гривень дев`яносто три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа