Справа № 2-а-855-07
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 2-а-855-07

адміністративне провадження № К/9901/31747/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації

на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року

у справі №2-а-855-07

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації

про заміну сторони виконавчого провадження та виправлення помилки у виконавчому листі,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 серпня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 щодо заміни сторони виконавчого провадження та виправлення помилки у виконавчому листі по справі № 2-а-855-07.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації залишено без руху, оскільки до такої не додано документ про сплату судового збору.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 серпня 2020 року у справі № 2-а-855-07 - повернуто особі, яка її подала.

19 листопада 2020 року відповідачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №2-а-855-07.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 330 КАС України, оскільки до такої не додано документ про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником направлено клопотання, в якому просить розглянути касаційну скаргу без сплати судового збору у зв`язку із відсутністю фінансування, на підтвердження чого надано довідку Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації від 17 грудня 2020 року №5144, у якій зазначено, що кошторисом на 2020 рік за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі" (за яким проводиться сплата судового збору) виділено 1000,00 грн.

При розгляді та вирішенні вказаного клопотання суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 2 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення застосовується, обумовлені статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до статтей 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини 2 статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини пов`язані з відсутністю коштів призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору.

Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації має право в межах асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору не є підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Отже, станом на даний час вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху щодо надання до суду документа про сплату судового збору не виконані.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст. 332 КАС України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, касаційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню особі, яка її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги з огляду на невиконання скаржником вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, не є обмеженням доступу до суду, яке гарантоване п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Також колегія суддів зазначає, що у межах розумного строку та при дотримані всіх вимог процесуального закону заявник має право на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, що забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 08 вересня 2020 року у справи №480/3156/19, від 09 вересня 2020 року у справі №640/21299/19 та від 21 вересня 2020 року у справі №320/1419/19.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №2-а-855-07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про заміну сторони виконавчого провадження та виправлення помилки у виконавчому листі - повернути особі, яка її подала.

Надіслати учасникам справи копію ухвали про повернення касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді І.В. Желєзний
Я.О. Берназюк Н.В. Коваленко