Справа № 540/2800/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2800/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не поновлення та не виплати пенсії ОСОБА_1 протиправною та дискримінаційною;

- визнати протиправним та дискримінаційним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 від 09.04.2020 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області коштів в сумі 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його противоправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовило у поновленні пенсії ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 02.10.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків. Станом на 26.10.2020 вимоги ухвали суду від 02.10.2020 представник позивача виконав в повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.10.2020 року відкрито спрощене провадження в справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначила, що 10.08.2000 вона виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік. До вказаного періоду позивач проживала в АДРЕСА_1 та перебувала на обліку в пенсійному органі, як пенсіонер. З 2001 року позивач не отримує пенсію. З`ясувавши, що з 2009 року відповідно до рішення Конституційного Суду України позивач має право на отримання пенсії, остання 30.04.2019 звернулась через представника до відповідача, надіславши засобами поштового зв`язку нотаріально посвідчені документи та заяву про поновлення виплати пенсії. Відповідач відмовив позивачу в поновленні пенсії, що стало предметом судового розгляду в справі №540/2266/19. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року в справі №540/2266/19 відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про поновлення виплати пенсії. Відповідно до рішення від 09.04.2020 відповідач, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду в справі №540/2266/19, повторно розглянув заяву позивача від 30.04.2019 та відмовив у поновленні пенсії через відсутність архівної справи. Вказану відмову позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

16.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнаються з таких підстав. Особисто позивачка не зверталась із заявою на запит пенсійної справи до Головного управління, а тому у відповідача відсутні будь-які підстави щодо витребування архівної пенсійної справи з органів, які призначали пенсію. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обов`язок або право Пенсійного фонду автоматично здійснювати поновлення виплати пенсії без відповідного волевиявлення пенсіонера (надання відповідної заяви) та без документів, визначених пенсійним законодавством. Отже, здійснення поновлення виплати пенсії виключно в автоматичному порядку без ідентифікації особи, без наявності архівної пенсійної справи з 07.10.2009 є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству. На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року в справі №540/2266/19 ГУ ПФУ в Херсонській області зроблено запит пенсійної справи на ОСОБА_1 до Пенсійного фонду Російської Федерації від 08.04.2020 № 2100-0201-10/12675. Оскільки звернення за поновленням пенсії здійснено з порушенням вимог Порядку № 22-1 відділом з питань перерахунку пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято рішення № 4 від 09.04.2020 про відмову у поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 , про що листом від 25.06.2020 № 21001-0322-8/24664 повідомлено представника позивачки. Підставою для відмови у поновленні пенсії є відсутність архівної пенсійної справи позивачки. З наведеного відповідач робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа розглядається в письмовому провадженні за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала до 2000 року за адресою АДРЕСА_1 .

Як стверджує позивач, по досягненні пенсійного віку та наявності 41 років страхового стажу, їй була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась до виїзду за кордон, що підтверджується посвідченням ветерана праці та трудовою книжкою.

Для оформлення постійного проживання за кордоном позивачка оформила зняття з реєстрації з останнього місця проживання та здала паспорт громадянина України.

Замість паспорту громадянина України позивачка отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий органом 0103, 12.07.2000, строк дії якого був продовжений до 12.07.2020.

10.08.2000 позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Починаючи з 2000 року і станом на сьогоднішній день, позивачка проживає в Ізраїлі, пенсії від України не отримує.

Після переїзду на місце постійного проживання в Ізраїль, позивачці офіційними органами Ізраїлю був наданий документ - посвідчення особи № НОМЕР_2 , видане відділенням МВС Держави Ізраїль, 30.07.2014 .

21 червня 2019 року позивач через свого представника звернулась до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення та перерахунок пенсії з 07.10.2009, до якої були додані копії наступних документів: особиста декларація; апостильована копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 (серія НОМЕР_3 , дійсний до 12.07.2020 року); апостильована довіреність, якою позивач уповноважує ОСОБА_3 та інших осіб бути її представниками; нотаріально засвідчена копія трудової книжки на ОСОБА_1 ; заява про витребування пенсійної справи; нотаріально засвідчена копія посвідчення ветерана праці серія НОМЕР_4 на ОСОБА_1 .

Листом від 30.07.2019 №491/М-99-10 та листом від 15.08.2019 № 2194/02-04 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, повідомлено представнику позивача підстави відмови у поновленні виплати пенсії з 07.10.2009 ОСОБА_1 , а саме: звернення позивача за поновленням виплати пенсії відбулось з порушенням процедури, визначеної Порядком 22-1, який передбачає особисте звернення особи за поновленням пенсії в органи Пенсійного фонду з наданням оригіналу паспорту з відповідною реєстрацією на території України та інших документів, передбачених як Порядком 22-1.

Комісією відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянуто відповідну заяву та прийнято рішення від 15.08.2019 №39, яким відмовлено в поновленні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_4 .

Вбачаючи у листах ГУ ПФУ в Херсонській області бездіяльність та не погоджуючись з тим, що відповідачем не поновлено виплату пенсії, позивач звернулась до суду із позовом. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду по справі №540/2266/19 від 02.01.2020 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не витребування архівної пенсійної справи ОСОБА_1 , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області витребувати архівну пенсійну справу ОСОБА_1 , скасоване рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15.08.2019 №39 про відмову у поновлені пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_5 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії за віком від 30.04.2019 та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 рішення Херсонського окружного адміністративного суду залишено в силі.

01.07.2020 представником позивачки було отримано рішення відповідача № 4 від 09.04.2020 про відмову у поновленні пенсії, у відповідності до якого відповідач відмовив позивачці у поновленні пенсії, обґрунтовуючи свою відмову наступним: - «Головним управлінням ПФУ в Херсонській області був направлений запит 08.04.2020 про витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, оскільки в управлінні відсутня архівна пенсійна справа, тому підстав для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 немає».

Позивачка стверджує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, рішенням про відмову у поновленні виплати пенсії, порушив її права та законні інтереси та просить суд захистити її права шляхом визнання протиправним та скасування рішення від 09.04.2020 №4, визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення її пенсії - протиправною та зобов`язати його вчинити певні дії - поновити виплату пенсії.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам та відповідним доводам позивача, суд виходить з такого.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права та є рівними перед законом, і не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Відповідно до Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 40/26485 Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV).

Приписами ст.8 Закону № 1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Отже, вказаною нормою зазначені необхідні передумови для призначення пенсії. Вимога обов`язкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Частиною 2 ст. 49 Закону № 1058-ІV передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

В межах розгляду справи № 540/2266/19 суд встановив, що позивачем подана засобами поштового зв`язку заява про витребування від органів Російської Федерації пенсійної справи від 30.04.2019 до Пенсійного фонду України, який направив цю заяву до ГУ ПФУ в Херсонській області. Зазначений факт визнано та не оспорюються сторонами. Втім, відповідачем не вчинено жодних дій щодо витребування пенсійної справи. Також суд визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 15.08.2019 №39 відповідно до якого позивачу відмовлено в поновленні пенсії за віком на підставі того, що ОСОБА_1 не дотримано встановленого Порядку звернення за призначенням пенсії (відсутня архівна пенсійна справа) та не проявлено волевиявлення пенсіонера (надання відповідної заяви). Судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо не витребування пенсійної справи позивача. Наслідком визнання протиправної бездіяльності є зобов`язання відповідача вчинити дії з витребування архівної пенсійної справи позивача. Також відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії за віком від 30.04.2019 р. та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Виконуючи рішення по справі № 540/2266/19, відповідач направив запит від 08.04.2020 до органів Російської Федерації про витребування пенсійної справи.

При цьому, вже на наступний день, після направлення до органів Російської Федерації запиту на витребування пенсійної справи, відповідач прийняв рішення № 4 від 09.04.2020, яким відповідач відмовив позивачці у поновленні пенсії, обґрунтовуючи свою відмову тими же підставами, що і раніше - в управлінні відсутня архівна пенсійна справа.

Отже, суд враховує, що єдиною підставою для відмови в поновленні пенсії вдруге є відсутність архівної пенсійної справи. Стосовно правомірності рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №4 від 09.04.2020 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п.3 ч2 ст.2 КАС України);… розсудливо (п.6 ч2 ст.2 КАС України); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (п.7 ч2 ст.2 КАС України); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п.8 ч2 ст.2 КАС України); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення (п.9 ч2 ст.2 КАС України); своєчасно, тобто протягом розумного строку (п.10 ч2 ст.2 КАС України).

Спірне рішення всім переліченим вимогам не відповідає, оскільки воно винесене на наступний день після виготовлення запиту до Пенсійного фонду Російської Федерації №2100-0201-10/12675 від 08.04.2020 року.

На переконання суду, спірне рішення спрямовано на суто формальне виконання судового рішення в справі №540/2266/19, з урахуванням того, що відповідачу наперед було відомо про відсутність у нього архівної пенсійної справи; відповідач не дочекався відправлення засобами поштового зв`язку на адресу Пенсійного фонду Російської Федерації запиту від 08.04.2020 року (докази відправлення запиту станом на 09.04.2020 року відсутні); відповідач не мав наміру отримати відповідь на свій запит від 08.04.2020 року та не чекав на неї; відповідач фактично поставив позивача в умови, за яких остання була наперед позбавлена будь-якої можливості на поновлення пенсії.

Дослідивши запит відповідача від 08.04.2020 року, суд встановив, що єдиною підставою для його направлення є зобов`язальний характер судового рішення в справі №540/2266/19 «зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області витребувати архівну пенсійну справу», про що прямо зазначено в самому запиті.

У зв`язку з вищевикладеним відсутні підстави вважати рішення №4 від 09.04.2020 року правомірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

В той же час передчасними є позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, оскільки відповідач ще не отримав матеріали архівної пенсійної справи від Пенсійного фонду Російської Федерації, і на цю обставину відповідач вплинути не може .

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не поновлення та не виплати пенсії ОСОБА_1 , оскільки, за відсутності архівної пенсійної справи, відповідач не мав обов`язку та фактичної можливості на поновлення виплати пенсії.

Судове рішення в справі №540/2266/19 від 02.01.2020 року також не покладало на відповідача обов`язку поновлення виплати пенсії позивачці.

Суд зауважує, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх узагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

За відсутності протиправної бездіяльності відповідача, позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що судом встановлено факт протиправності прийнятого відповідачем рішення про відмову у призначенні, перерахунку та поновленні виплати пенсії, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд задовольняє вимогу про визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 09.04.2020 року №4 про відмову у поновлені пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_6 .

Суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

У випадку прийняття судом рішення щодо зобов`язання органу Пенсійного фонду України поновити позивачу пенсію суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Разом з тим, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення/перерахунок та виплату пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV з урахуванням матеріалів пенсійної справи позивача, яка надійде на адресу відповідача від Пенсійного фонду Російської Федерації на виконання запиту від 08.04.2020 року, оскільки розгляд заяви позивачки 09.04.2020 був вчинений з порушенням законодавства.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.12.2018 р. у справі № 132/3485/16-а, від 26.06.2018 р. у справі № 211/5254/16-а.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Як передбачає ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність частини своїх вимог.

З урахуванням частини задоволених вимог, на користь позивача за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 210,20 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 09.04.2020 року №4 про відмову у поновлені пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул.28 Армії, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) про призначення/перерахунок пенсії за віком від 30.04.2019 та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV з урахуванням висновків суду в даному рішенні.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 210 (двісті десять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 112010200