Справа № 640/23457/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 року м. Київ № 640/23457/19

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галактика- Тест» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № від 09.07.2019 року-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЛАКТИКА-ТЕСТ" (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 12, ) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09 липня 2019 року та податкове повідомлення-рішення № від 09 липня 2019 року, прийняті Головним управління ДПС у м. Києві;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у м. Києві по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ГАЛАКТИКА-ТЕСТ", на підстав якої був складений акт №115/26-15-14-07-02-10/38346361 від 31.05.2019 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ГАЛАКТИКА-ТЕСТ" (код 38346361 з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "ЖИТЛОБУДМОНТАЖ (ідентифікаційний код 39140922) за квітень 2016 року, що містяться у податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств" на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №5926 від 14.05.2019 року "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що під час проведення перевірки відповідачем були допущені процесуальні порушення, які є самостійними підставами для скасування податкових-повідомлень-рішень. Крім того, позивач вважає, що висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях не підтверджені належними доказами.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що контролюючим органом в процесі перевірки були встановлені обставини, які свідчать про фактичну неможливість виконання задекларованих операцій, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування, та, як наслідок, зменшення суми податків, що належать сплаті.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як свідчать обставини справи, відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Галактика-Тест» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Житлобудмонтаж» за квітень 2016 року, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість та за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємства, за результатами якої було складено акт № 115/26-15-14-07-02-10/38346361 від 31.05.2019 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 308 448 грн та п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України у частині ненадання посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, в результаті чого застосовано адміністративний штраф у розмірі 510 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом були винесені податкові повідомлення-рішення від 09.07.2019 року № про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2016 рік на 308 448 грн, № про застосування адміністративного штрафу на суму 510 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомлення-рішенням, позивач звернувся зі скаргою від 18.07.2019 року до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 13.09.2019 №1724/6/99-00-08-05-02 скаргу позивача залишено без задоволення , а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даними позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи (підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Кодексу).

Відповідно до статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пунктів 200.1 200.4 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Враховуючи викладене, право на формування податкового кредиту та зменшення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок витрат шляхом відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності, пов`язується з фактичним здійсненням цих господарських операцій, що має підтверджуватись документально.

Суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з податку на додану вартість є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні ст.1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст.1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного, право платника на формування валових витрат є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно з`ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З врахуванням вказаної позиції суд досліджує обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентом - ТОВ «Житлобудмонтаж».

Як вбачається з акту перевірки на формування спірних податкових зобов`язань позивача у перевіряємому періоді вплинули його господарські операції з ТОВ «Житлобудмонтаж», а також відомості з баз даних ІС "Податковий блок", Єдиний реєстр податкових накладних щодо вказаного контрагента.

На підставі направлення від 17.05.2019 року №316/26-15-14-07-02-18, виданого Головним управління ДФС у м. Києві, відповідачем була проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Галактика-Тест».

Копію наказу від 14.05.2019 року №5926 було вручено 20.05.2019 року під розписку представнику ТОВ «Галактика-Тест» за довіреністю Маро О.А., вказану особу було ознайомлення із направленням на право проведення перевірки.

Проте, у поданому адміністративному позові позивач стверджує, що був неналежним чином повідомлений про проведення перевірки, чим було порушено вимоги п.78.4 ст. 78 Податкового Кодексу України.

Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, не погоджується із вказаними твердженнями позивача з огляду на наступне.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 Податкового Кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному ст. 42 Податкового Кодексу України копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Так, судом встановлено, що наказ про проведення перевірки був вручений 20.05.2019 року до моменту початку перевірки.

Аналіз вищезазначеної статті свідчить про відсутність заборони вручення наказу в день початку проведення перевірки, що свідчить про дотримання відповідачем вимог ст. 78 Податкового Кодексу України.

Згідно п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі документи, що належать або пов`язані із предметом перевірки.

Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового Кодексу України для цілей оподаткування, платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів , регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що зазначені вище.

Вимоги п. 44.3 ст. 44 Податкового Кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у п. 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш, як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до ст. 72,73,74 Податкового Кодексу України на адресу позивача було надіслано відповідачем письмовий запит від 16.04.2019 року за № 71324/10/26-15-14-07-02-15 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) по взаємовідносинах з ТОВ «Житлобудмонтаж» за квітень 2016 року, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств за 2016 рік, який було отримано підприємством 22.04.2019 року.

Проте, відповідних пояснень та їх документальні підтвердження позивач контролюючому органу не надав. Зокрема, до перевірки не були надані підтверджуючі первинні документи, а саме: договори та додаткові угоди, акти приймання-передачі ТМЦ, видаткові накладні, платіжні доручення, рахунки-фактури, довіреності на отримання ТМЦ, товарно-транспортні накладні, оборотно-сальдові відомості по рахунках та інші підтверджуючі документи, що мають відношення до товару.

В зв`язку із ненаданням зазначених документів, відповідачем був складений акт від 24.05.2019 року №470/26-15-14-07-02.

В той же день, 24.05.2019 року листом за № 24/1 позивач повідомив контролюючий орган про втрату документів, додавши до вказаного листа заяву до Голосіївського району ГУ Національної поліції в м. Києві від 24.05.2019 року.

Суд критично ставиться до вказаних доводів та доказів позивача з огляду на наступне.

Так, згідно пп. 44.5. ст. 44 Податкового Кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Суд звертає увагу, що запит про надання документів по взаємовідносинам із ТОВ «Житлобудмонтаж» був отриманий позивачем 22.04.2019 року, тобто за місяць до фактичного проведення перевірки, що свідчить про обізнаність та об`єктивну можливість позивача надати такі документи або повідомити відповідача про їх втрату.

Проте, позивач повідомив про втрату документів лише 24.05.2019 року, тобто в останній день проведення перевірки. В цей же день позивачем була подана заяву до органів поліції про втрату документів. Доказів відкриття кримінального провадження по факту втрати документів позивачем суду не надано.

Зазначені вище факти ставлять під сумнів наявність запитуваних документів у позивача і реальність придбання позивачем таких матеріалів у контрагента, та, відповідно реальність здійснення господарських операцій між ними.

Крім того, суд зауважує, що на момент звернення до суду, позивачем не було відновлено жодного документу та не надано їх до суду разом із адміністративним позовом.

В зв`язку із чим, суд вважає, що позивачем в цій частині не доведено реальності здійснення господарських операцій із ТОВ «Житлобудмонтаж» в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року, а тому винесення податкового повідомлення-рішення № від 09.07.219 року суд вважає законним і обґрунтованим.

Відповідач зазначає, що перевіркою було встановлено, що TOB «Житлобудмонтаж» придбавало в 2016 році йогурти, одяг та взуття, газ скраплений, продукти харчування, електроприбори, послуги тощо, що не співпадає із товарами, реалізованими ТОВ «Житлобудмонтаж» на адресу позивача.

Крім того, в ході аналізу податкової звітності, поданої TOB «Житлобудмонтаж» до податкового органу було встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Фактично у TOB «Житлобудмонтаж» встановлено відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання та матеріалів для здійснення основного виду діяльності, а також відсутні затрати на оренду офісних та складських приміщень, оплату комунальних послуг, оплату послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інших витрат, необхідних для ведення фінансово - господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Позивач вважає доводи податкового органу про відсутність у контрагента ТОВ «Житлобудмонтаж» необхідної кількості працівників, виробничих потужностей та матеріально-технічної бази для здійснення постачання відповідних товарів, необґрунтованими.

Проте, суд враховує, що в той час як податковий орган посилається на відсутність у контрагента позивача необхідних для виконання спірних операцій, основних засобів, необхідних для вчинення дій, що становлять під сумнів зміст відповідних операцій, позивачем таких доказів до матеріалів справи додано не було та доводи податкового органу в цій частині не спростовано.

В якості доказів нереальності здійснених операцій із ТОВ «Житлобудмонтаж», суд приймає до уваги такий письмовий доказ, як протокол допиту свідка від 10.06.2017, засновника, директора (головного бухгалтера) TOB «Житлобудмонтаж» (TOB «Будівельна компанія «Альтор» (код 39140922)) гр. ОСОБА_1 , які були відібрані в рамках кримінального провадження № 0000134 від 08.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 212 Кримінального Кодексу України.

Так, відповідно до змісту вказаного протоколу, директор ТОВ «Житлобудмонтаж» зазначила, що реєструвала підприємство на своє ім`я за грошову винагороду, до фінансово-господарської діяльності підприємства вона не має відношення, декларацій на прибуток, накладних з ПДВ, наказів про призначення, інших документів та податкову звітність не складала, не підписувала, не подавала та нікому цього не доручала. Бухгалтерські документи, а саме: податкові накладні, видаткові накладні, рахунки - фактури, платіжні доручення та податковий облік вона не вела та нікому цього не доручала, хто цим займається та займався та у кого на даний час знаходяться печатки підприємства їй не відомо, чим займається підприємство та де знаходиться їй не відомо, статутний фонд не складала та не формувала, жодних договорів, контрактів та інших первинних документів від імені TOB «Житлобудмонтаж», як посадова особа не складала, ніяких товарно- матеріальних цінностей не придбавала та не реалізовувала.

Позивач вважає вказаний протокол допиту свідка неналежним доказом по справі, оскільки зазначений вище протокол підписаний неналежною особою, а саме не ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 .

Суд не погоджується із такими доводами позивача та звертає увагу на те, що відповідно до вступної частини протоколу допиту від 10.06.2017 року, особою, яка допитувалась слідчим СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві вказана ОСОБА_1 , тобто особа - директор ТОВ «Житлобудмонтаж», від імені якої підписувались документи вказаного підприємства.

Дійсно, за текстом протоколу допиту на кожній його сторінці, підпис особи, яка його підписала вказано ОСОБА_2 .

Проте, суд зазначає, що у п.11 вступної частини протоколу у розділі «відомості про паспорт або інший документ, що засвідчує особу» вказано - паспорт громадянина України ОСОБА_1 (минуле прізвище ОСОБА_1 ). Таким чином, судом встановлено, що на час допиту свідка ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, яка змінила прізвище, в зв`язку зі вступом у шлюб.

Оскільки реальність та можливість вчинення господарських операцій у вказаного контрагента відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, не задекларований на папері, на думку податкового органу, у ТОВ "Галактика-Тест" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Судом встановлено, що спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що свідчить про нереальність господарських операцій та виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з податковим органом, що всі ознаки як окремо так і в сукупності дають підстави вважати, про неможливість реального виконання оформлених господарських операцій ТОВ «Галактика-Тест».

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд вважає висновки податкового органу, зроблені під час перевірки позивача доведеними та правомірними.

Слід зазначити, що у податкових правовідносинах є неприпустимою ситуація, яка дозволяла б недобросовісним платникам за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди (у тому числі шляхом зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат).

Також, суд зауважує, що концепція "наявності ділової мети" передбачає, що господарська операція має містити економічний сенс для підприємства і бути доцільною з погляду її проведення. Тобто навіть якщо операцію оформлено належним чином і є докази реальності її здійснення, проте причина здійснення такої операції не є економічно обґрунтованою для бізнесу, платник податків не має права на зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат і податкового кредиту.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2018 року у справі №816/4226/13-а ухвалив, що відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку сум такої вигоди.

Тобто, здійснення реальних господарських операцій - не єдина передумова отримання податкового ефекту від здійснення господарської операції.

Також, Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 року у справі №809/117/13-а, від 22.03.2018 року у справі №815/3666/16 та від 10.04.2018 року у справі №815/24/17 дійшов висновку, що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв`язку із вказаним, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛАКТИКА-ТЕСТ" (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 12, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа