Справа № 640/241/21
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 січня 2021 року м. Київ № 640/241/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., вивчивши заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (02099, м. Київ, Бориспільська, 7) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (01001, м. Київ, провул. Музейний, 2-Д) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо внесення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання № 5727/6-20 від 13.11.2020 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та скасувати вказане подання;

- визнати протиправним та скасувати наказ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.11.2020 № 1368/6 "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 ".

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.11.2020 № 1368/6 "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 ".

Необхідність забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що блокування доступу до реєстрів і зупинення роботи нотаріуса призведе до ситуації, коли нотаріус фактично не матиме змоги утримувати офіс, оплачувати оренду. Неможливість утримання офісу і вчасного виконання орендних зобов`язань може призвести до дострокового розірвання договору оренди за ініціативою власника приміщення, внаслідок чого заявниці ніде буде зберігати архів, який є власністю держави. Тобто, реалізація спірного наказу призводить до ситуації, коли зупинення приватної нотаріальної діяльності позбавляє можливості працювати та отримувати дохід, у той час як законом встановлена заборона займатись іншою оплачуваною роботою.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частинами першою, другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином, у кожному конкретному випадку суд, виходячи з наданих доказів, зобов`язаний встановити, чи є хоча б одна з обставин для вжиття заходів забезпечення позову, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У даному випадку судом не встановлено обставин, з якими наведені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України пов`язують можливість забезпечення позову.

При цьому, суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд звертає увагу, що заява про забезпечення позову фактично спрямована на фактичне вирішення спору, що виник між сторонами, до прийняття судом відповідного рішення по суті.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про позбавлення останнього можливості працювати та отримувати дохід, з огляду на наступне.

За визначенням частини першої статті 3 Закону України від 02.09.1993 N 3425-XII "Про нотаріат" (далі - Закон N 3425-XII) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

При цьому, частиною четвертою вказаної статті Закону N 3425-XII передбачено, що нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.

Таким чином, виконання функцій приватного нотаріуса є реалізацією людиною положень статті 43 Конституції України та статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (цієї статтею охоплюється право на працю див. Справа Лекавічієне проти Литви, заява 48427/09 §36 від 27.06.2017) щодо права на працю, яка підлягає оплаті відповідно до положень Закону N 3425-XII.

Реалізація цього права надає можливість людині заробляти собі на життя, під час трудового життя більшість людей мають значні можливості для розвитку стосунків із зовнішнім світом (Матееску ( Mateescu ) проти Румунії, № 1944/10, § 20, 14.01.2014), позбавлення цього ж права створює перепони або взагалі унеможливлює людині себе утримувати.

У зв`язку з цим, при вирішенні питання щодо позбавлення особи права на працю, суб`єктом правозастосування, яким в даному випадку є відповідач, необхідно ретельно зважити обставини справи та прийняти збалансоване рішення, яке врахує будь-які несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів людини і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Позбавлення права на здійснення діяльності приватного нотаріуса переслідує ціль усунення від виконання обов`язків не кваліфікованої або недоброчесної особи. При цьому шкода від такої діяльності має бути належно обґрунтованою та переважати суспільний інтерес щодо здійсненні діяльності таким нотаріусом.

Зі змісту наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.11.2020 № 1368/6 "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 " вбачається, що останній прийнято на підставі пункту 8 частини першої статті 29-1 Закону N 3425-XII.

Так, пунктом 8 частини першої статті 29-1 Закону N 3425-XII передбачено, що нотаріальна діяльність приватного нотаріуса тимчасово зупиняється на час дії таких обставин, зокрема, у разі направлення територіальним органом до Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю - до вирішення питання по суті, але не більш як на шість місяців.

У свою чергу, статтею 29 Закону N 3425-XII встановлено, що заміщення приватного нотаріуса можливе у разі зупинення його нотаріальної діяльності в порядку, визначеному цим Законом.

Приватний нотаріус може укласти договір про його заміщення з іншим приватним нотаріусом у порядку та в межах строків, визначених статтями 29-1, 29-2 цього Закону. У разі неможливості укладення договору про заміщення приватний нотаріус повідомляє про це відповідний територіальний орган Міністерства юстиції України та додає до повідомлення документи, що підтверджують неможливість його заміщення іншим приватним нотаріусом. Територіальний орган Міністерства юстиції України, отримавши повідомлення нотаріуса про неможливість його заміщення, вживає відповідних заходів у межах компетенції.

Заміщення приватного нотаріуса проводиться до припинення обставин, з якими це заміщення пов`язане.

Суд звертає увагу, що правова оцінка оскаржуваних подання та наказу можлива виключно під час розгляду справи по суті, при цьому, позивач не позбавлений можливості укласти договір про його заміщення з іншим приватним нотаріусом у порядку та в межах строків, визначених статтями 29-1, 29-2 Закону N 3425-XII.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (02099, м. Київ, Бориспільська, 7) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини восьмої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко