Справа № 732/358/17
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 732/358/17 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут до ОСОБА_2 про стягнення витрат

В С Т А Н О В И В :

Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації ім.Героїв Крут звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації - 45749,92 грн., витрати пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскільки відповідач витрати пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі у добровільному порядку не відшкодував, то вони підлягають відшкодуванню в судовому порядку.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року скасовано рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2019 року та закрито провадження у справі.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2020 передано дану справу за позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до ОСОБА_2 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі за встановленою юрисдикцією до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації 45749,92 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивачем добровільно витрати на утримання під час навчання не відшкодовано, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність стягнення їх з відповідача у повному розмірі.

Представник відповідача, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що контракт на проходження військової служби (навчання) у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації, бланк якого міститься в матеріалах справи, відповідач не укладав, та не підписував. В контракті наявний запис про відмову його підписати. З 2013 року відповідач проходив військову службу за контрактом, укладеним з Міністерством оборони України, під час дії якого був направлений на проходження навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації. Попри непідписання контракту, відповідач, як військовозобов`язаний, не мав права самовільно, без відповідного документу про його направлення у військову частину, залишити інститут та повертатись до попереднього місця служби.

Наведені обґрунтування наводились відповідачем під час судового розгляду даної справи Городнянським районним судом Чернігівської області.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому позивач наполягає на тому, що контракт є лише договірним зобов`язанням, та не є основним документом, що підтверджує зв`язок між сторонами цього процесу. Підставою для зарахування старшого матроса ОСОБА_2 є наказ начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (по стройовій частині) від 17.08.2015 № 164, що засвідчує проходження військової служби в статусі курсанта відповідачем з 17.08.2015 по 11.02.2016 та вступ до ВІТІ після вступних випробувань, які проводяться виключно на добровільних засадах. Як наслідок зарахування відповідача відбулося за власним бажанням та на добровільних засадах відповідно до особистого рапорту після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань згідно частини другої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.02.2016 наказом начальника Військового інституту №29 ОСОБА_2 відраховано зі списків інституту у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання.

Загальна сума витрат на утримання ОСОБА_2 у ВВНЗ складає 45749,92 грн., з яких витрати пов`язані з послугами харчування (продовольче забезпечення) протягом навчання - 5853,48 грн., з речовим забезпеченням 397,32 грн., з грошовим забезпеченням - 39139,12 грн., по медичному забезпеченню -360,00 грн., що підтверджується довідками-розрахунками відповідних служб Військового інституту телекомунікація та інформатизації.

Згідно умов контракту курсант зобов`язаний проходити військову службу (навчання) у ВІТІ, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки, після закінчення навчання він повинен проходити військову службу в Міністерстві оборони України на посадах офіцерського складу протягом 5 років. ОСОБА_2 , в присутності заступника начальника факультету по роботі з особовим складом підполковника ОСОБА_3 , ТВО начальника факультету підполковника ОСОБА_4 , курсового офіцера капітана ОСОБА_5 , відмовився підписати даний контракт, про що зроблено відповідний запис, а також ОСОБА_2 було власноруч написано рапорт, в якому зазначено, що витрати, пов`язані з утриманням у ВВНЗ зобов`язується виплатити добровільно.

При відрахуванні ОСОБА_2 , ним було надано гарантійного листа про ознайомлення з відшкодуванням фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у ВВНЗ.

В той же час судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що ОСОБА_2 з 25.10.2013 по 30.07.2018 проходив військову службу за контрактом, укладеним з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 . (т.1 а.с.223)

Наказом начальника Військового інституту від 17.08.2015 № 164 ОСОБА_2 , старшого матроса військової служби за контрактом, було зараховано курсантом першого курсу та поставлено на всі види забезпечення по курсантській нормі. (т.1 а.с.12)

Бланк контракту без дати, доданий позивачем до матеріалів справи, не містить підписів сторін та на ньому міститься запис про відмову ОСОБА_2 підписати контракт (т.1 а.с.14).

Позивачем також додано до справи рапорт відповідача про відмову укладати контракт та проходити навчання. Вказаний рапорт також не містить дати його складання та подання а.с.15).

З матеріалів особової справи К508 ОСОБА_2 (т.1 а.с. 120-195) встановлено, що контракт, укладений 25.10.2013 між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 на проходження військової служби у 2015 році не припинявся та не розривався. Контракт припинений 30.07.2018 у зв`язку зі звільненням у запас за ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». (т.1 а.с.171-174).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №197 від 30.07.2018 на підставі наказу командира 30 окремої механізованої бригади (по особовому складу) №122-рс від 30.07.2018 сержанта контрактної служби ОСОБА_2 , командира інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , виключено зі списків особового складу частини та направлено до Городнянського районного військового комісаріату Чернігівської області. (т.1 а.с.189-190)

Окрім того, колегія суддів наголошує, що з 05.05.2015 ОСОБА_2 вже мав статус учасника бойових дій, внаслідок чого на нього поширювалися положення ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до видів військової служби належить, зокрема, військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

За змістом ст. 25 вказаного Закону зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань. З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання).

Курсанти з числа військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, після зарахування до вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладають новий контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону (ч.7 ст. 25 Закону).

При цьому, відповідно до п. 34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення), контракт припиняється (розривається), зокрема, у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.

Відповідно до п. 15 Положення з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - контракт про навчання) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання).

Право на укладення від імені Міністерства оборони України або іншого військового формування контракту про навчання з курсантами надається керівнику вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (п.17 Положення).

Контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою. Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця.

Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби (п.26 Положення).

Контракт про навчання укладається з громадянами, які зараховані до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти для підготовки до проходження військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу, офіцерського складу (п.30 Положення).

Відповідно до частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно п. 1 «Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утримання у вищому навчальному закладі.

Зважаючи на вимоги наведених норм, обов`язок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі виникає у тих осіб, які за письмовим контрактом про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України здійснюють здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів у вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Стягнення зазначених витрат з осіб, з якими не укладено вказаний письмовий контракт, Законом «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, не передбачено.

Колегія суддів, надаючи юридичну оцінку наявним у справі доказам з врахуванням аргументів, як позивача, так і відповідача, вбачає очевидну суперечність між твердженнями позивача про наявність укладеного контракту про навчання з відповідачем та доказами, які свідчать про зворотне.

На користь такого висновку свідчать не лише відсутність дати і підписів сторін на спірному бланку контракту та запис про відмову ОСОБА_2 підписати контракт (т.1 а.с.14), але й те, що ОСОБА_2 з 25.10.2013 по 30.07.2018 проходив військову службу за контрактом, укладеним з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с.223), свідчень про припинення якого у день набрання чинності контрактом про навчання матеріали справи не містять.

В свою чергу, право на відшкодування відповідних витрат курсантами нерозривно пов`язано з фактом розірвання укладеного з ними контракту про проходження військової служби (навчання).

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини та беручи до уваги вимоги наведених вище норм, колегія суддів не вбачає підстав для залишення оскаржуваного судового рішення без змін.

Таким чином, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Повне судове рішення складено 04.01.2021 року.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут до ОСОБА_2 про стягнення витрат - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову Військового інституту телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова Л.В. Губська О.В. Епель