Справа № 120/7322/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

04 січня 2021 р. Справа № 120/7322/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Чернюк Алла Юріївна, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Вінницької міської ради (, адреса: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, Вінницька область, 21050)

про: визнання протиправним та скасування пункту рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Вінницької міської ради від 04.10.2019 року № 1981 "Про розроблення "Проекту внесення змін до Плану зонування м. Вінниця" у частині вул. Блока у м. Вінниця (у тому числі щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0678 га, кадастровий номер :02:051:0036);

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Вінницької міської ради від 28.02.2020 року № 2199 "Про затвердження "Проекту внесення змін до Плану зонування м. Вінниця" у частині вул. Блока у м. Вінниця (у тому числі щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0678 га, кадастровий номер :02:051:0036);

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 додатку 5 до рішення Вінницької міської ради від 22.05.2020 року № 2267 "Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельної ділянки в оренду, постійне користування, власність, поновлення договорів оренди, припинення оренди, права постійного користування, земельними ділянками, відмова в затвердженні проекту землеустрою та надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення".

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 3 та 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У статті 4 КАС України визначено терміни "нормативно-правовий акт" та "індивідуальний акт":

нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року № 34/5 (у редакції Наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2013 року № 883/5) визначено, що нормативно-правовий акт - це офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27.12.2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), 16.04.2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини).

Такої ж позиції дотримується Верховний суд у постанові від 06.10.2020 року у справі № 504/2797/16-а.

Статтею 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі за текстом Закон № 3038-VI) визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад.

Оновлення містобудівної документації передбачає:

1) актуалізацію картографо-геодезичної основи;

2) перенесення з паперових носіїв у векторну цифрову форму;

3) приведення містобудівної документації у відповідність із вимогами законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил.

Склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

Відповідно до положень статті 17, 18 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

План зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Аналіз положень Закону № 3038-VI дозволяє стверджувати, що генеральний план населеного пункту, а також план зонування території містить правові приписи нормативного характеру, які розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово. Це, серед іншого, сукупність обов`язкових вимог до розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Вінницької міської ради від 04.10.2019 року № 1981 "Про розроблення "Проекту внесення змін до Плану зонування м. Вінниця";

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Вінницької міської ради від 28.02.2020 року № 2199 "Про затвердження "Проекту внесення змін до Плану зонування м. Вінниця".

Затверджуючи своїм рішенням проект внесення змін до плану зонування населеного пункту, Вінницька міська рада здійснює нормативне регулювання відповідних відносин.

Визначальною умовою, що може слугувати критерієм загальності чи персоніфікованості суб`єктів впливу - є їх коло. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установлюються права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення).

Рішення Вінницької міської ради щодо розроблення та затвердження проекту внесення змін до плану зонування населеного пункту стосується неперсоніфікованих осіб: органів державної влади та місцевого самоврядування, забудовників, якими можуть виступати як фізичні, так і юридичні особи. Здатність правового акта поширювати свою чинність хоч і на певне коло, однак неперсоніфікованих осіб - є ознакою нормативності.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначено положеннями статті 264 КАС України.

Відповідно до частини 4, 8 вказаної статті у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.

Отже, аналізуючи наведені вище правові норми, суд дійшов до переконання, що вищевказані рішення є нормативно-правовими актами, оскільки стосуються широкого кола осіб, на яких розрахована дія таких актів, а тому мають розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження. Більше того, про оскарження даних рішень при відкритті провадження відповідач зобов`язаний здійснити опублікування про це оголошення у виданні, в якому ці акти були або мали бути офіційно оприлюднені, з метою гарантування іншим особам, на права, свободи, інтереси або обов`язки яких можуть вплинути оскаржувані рішення, права вступити у справу.

Водночас, рішення Вінницької міської ради від 22.05.2020 року № 2267 "Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельної ділянки в оренду, постійне користування, власність, поновлення договорів оренди, припинення оренди, права постійного користування, земельними ділянками, відмова в затвердженні проекту землеустрою та надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення" (пункт 2 додатку 5), у даному випадку, є актом індивідуальної дії, оскільки стосується прав та обов`язків саме ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 4 статті 257 КАС України).

Таким чином, оскарження індивідуального акту здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Право на захист - самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Тобто, відсутність у будь-кого прав чи обов`язків, у зв`язку із оскарженням індивідуального акта, не породжує для останнього і права на захист.

Зі змісту наведеного можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту, як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи.

Тобто, відмінною ознакою дій суб`єкта владних повноважень є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов`язки.

Окрім того, в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 року № 781/11/13-10 зазначено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування пункту 1 рішення Вінницької міської ради від 04.10.2019 року № 1981 та пункту 1 рішення Вінницької міської ради від 28.02.2020 року № 2199 мають розглядатися в порядку, передбаченому главою 11 КАС України "Особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ", а рішення Вінницької міської ради від 22.05.2020 року № 2267 носить індивідуальний характер, що передбачає різний порядок розгляду цих вимог та створюватиме перешкоди для швидкого вирішення справи і ефективного захисту прав й інтересів позивача.

Відповідно до вимог частини 4 статті 169 КАС України порушення правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу) є самостійною підставою для повернення позовної заяви позивачу.

При цьому, суд зазначає, що в розумінні вимог частини 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Аналізуючи зміст позовної заяви та додані до неї документи, суд наголошує, що предметом даної позовної заяви є об`єднані вимоги, які мають самостійні та значні предмети та обсяги доказування, що супроводжуються різними доказами. При цьому, для з`ясування правомірності кожного з окремих оскаржуваних рішень є необхідним з`ясування значного обсягу обставин та дослідження кожного окремого документу відносно звернення позивача, що вочевидь свідчить про індивідуальний предмет доказування у кожному конкретному випадку.

Суд, також, звертає увагу на те, що у даному випадку об`єднані позивачем в одній позовній заяві вимоги, не є основними та похідними позовними вимогами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

За правилами частини 6, 8 статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 172, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Вінницької міської ради (, адреса: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, Вінницька область, 21050) про визнання протиправним та скасування пункту рішення разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Чернюк Алла Юріївна