Справа № 440/2557/20
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа №440/2557/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.

та представника відповідача - Лазурович С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування внеску та прийняття вимоги про його сплату; скасувати вимогу від 02.09.2019 №Ф-538/6023 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 23307,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що фіскальним органом без належних на те правових підстав визначено зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, оскільки позивач як фізична особа - підприємець фактично підприємницькою діяльністю у спірний період не займався, дохід від ведення такої діяльності не отримував, а підприємницьку діяльність ним припинено з 27.12.2016.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 34-36/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що зобов`язання зі сплати єдиного внеску визначене позивачу за даними інтегрованої картки платника податків, у якій містяться відомості про недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 23307,70 грн.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 заяву ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними задоволено, поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом.

У судовому засіданні 28.07.2020 розгляд справи відкладено з огляду на неявку позивача та необхідність надання відповідачем додаткових доказів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 запропоновано позивачу надати до суду докази встановлення йому інвалідності (належним чином засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК про первинне встановлення інвалідності та проходження повторних оглядів (за наявності), письмові пояснення щодо обставин подання ним 24.10.2017 звітів зі сплати єдиного соціального внеску за 2011- 2013 роки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 повторно запропоновано позивачу надати до суду докази встановлення йому інвалідності (належним чином засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК про первинне встановлення інвалідності та проходження повторних оглядів (за наявності), письмові пояснення щодо обставин подання ним 24.10.2017 звітів зі сплати єдиного соціального внеску за 2011- 2013 роки. Крім того, цією ухвалою визнано явку позивача у судове засідання обов`язковою.

16.10.2020 судом одержані додаткові пояснення позивача, з урахуванням яких суд визнав за можливе продовжити розгляд справи без його участі.

У судове засідання 02.12.2020 позивач не з`явився, надав до суду заяву, у якій, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, встановлення інвалідності, просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.12.2020 проти позовних вимог заперечувала, наполягала на відмові у їх задоволенні повністю.

Обставини справи

ОСОБА_1 22.02.2010 зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджено копією свідоцтва про державну реєстрацію серії В03 №238591 /а.с. 7/.

26.12.2016 позивачем подано державному реєстратору заяву про припинення підприємницької діяльності /а.с. 12/.

У період з 22.02.2010 по 27.12.2019 позивач перебував на податковому обліку у Кременчуцькій ДПІ як фізична особа - підприємець, про що свідчить копія листа Головного управління ДПС у Полтавській області від 26.03.2020 №ФОП/Ш/1905/16-31-33-02-13 /а.с. 21/.

02.09.2019 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-538/6023, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску загалом у розмірі 23307,70 грн /а.с. 11/.

Зазначена вимога не містить посилань на підстави виникнення недоїмки та її розрахунку. Водночас, як слідує зі змісту листа Головного управління ДПС у Полтавській області від 26.03.2020 №ФОП/Ш/1905/16-31-33-02-13, станом на 26.03.2020 в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 відображена недоїмка у розмірі 23137,70 грн, що складається з: заборгованості станом на 01.10.2013, переданої від органів Пенсійного фонду, у розмірі 9924,22 грн; 4010,30 грн - сума єдиного внеску, обчислена позивачем самостійно на підставі поданого 24.10.2017 у електронному вигляді звіту за 2011 рік; 4572,42 грн - сума єдиного внеску, обчислена позивачем самостійно на підставі поданого 24.10.2017 у електронному вигляді звіту за 2012 рік; 4800,76 грн - сума єдиного внеску, обчислена позивачем самостійно на підставі поданого 24.10.2017 у електронному вигляді звіту за 2013 рік /а.с. 47-48/.

Не погодившись з вимогою Головного управління ДПС у Полтавській області від 02.09.2019 №Ф-538/6023 про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржив її до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Спірні відносини урегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У силу статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб -підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (надалі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність вимоги податкового органу про визначення суми недоїмки зі сплати ОСОБА_1 єдиного внеску у розмірі 23307,70 грн.

Частиною другої статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд враховує, що під час розгляду справи відповідачем визнано факт зменшення суми недоїмки зі сплати позивачем єдиного внеску до 13213,48 грн.

При цьому, як пояснила представник відповідача, на підставі інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (лист від 27.04.2020 вих.№1600-0504-5/15947 - а.с. 49) Головним управлінням ДПС у Полтавській області 27.05.2020 проведено коригування даних ІКП шляхом виключення інформації про борг у розмірі 9924,22 грн /а.с. 62/.

Водночас за позивачем надалі обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 13213,48 грн, що за твердженням відповідача виникла на підставі самостійно поданих ОСОБА_1 24.10.2017 звітів про нарахування єдиного внеску за 2011-2013 роки (4010,30 грн + 4572,42 грн + 4800,76 грн - 170,00 грн (самостійна сплата 24.09.20149).

Суд у ході розгляду справи на виконання приписів частини четвертої статті 9 КАС України неодноразово витребовував у відповідача відомості разом з їх документальним підтвердженням щодо підстав виникнення недоїмки зі сплати єдиного внеску, а також пропонував позивачу надати пояснення щодо обставин виникнення цієї недоїмки.

На виконання вимог суду відповідачем надано скріншот з інформаційної бази даних ДПС та електронні копії звітів за формою №Д5 /а.с. 97-102/, якими, на його переконання, підтверджується факт самостійного обчислення позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2011-2013 роки.

Натомість позивачем надані письмові пояснення, у яких наголошено на тому, що він у період з 22.11.2011 по 17.05.2014 перебував у Полтавському слідчому ізоляторі, не мав можливості перебувати поза межами слідчого ізолятора, відвідувати підприємства, установи, організації, окрім випадків відправки за межі СІЗО для участі у слідчих діях або судових засіданнях, що встановлено під час розгляду справи №816/246/16 /а.с. 121-122/. Наведене, на переконання позивача, виключає навіть гіпотетичну можливість ведення ним у 2011-2013 роках підприємницької діяльності та необхідність сплати за ці періоди єдиного внеску.

Оцінюючи повідомлені учасниками справи обставини та надані на їх підтвердження докази за правилами, визначеними у статті 90 КАС України, суд виходить з таких міркувань.

Системний аналіз наведених вище положень Закону №2464-VI свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.

Виходячи з обставин цієї справи, суд зазначає, що надані відповідачем копії звітів про нарахування єдиного внеску за 2011-2013 роки не дають можливість достеменно встановити факт їх подання саме ОСОБА_1 .

При цьому суд враховує пояснення позивача про те, що такі звіти ним не подавались, а були заповнені податковим інспектором при зверненні ОСОБА_1 до податкової інспекції у жовтні 2017 року з питання зняття з обліку після припинення підприємницької діяльності.

Також суд враховує, що підприємницьку діяльність позивачем припинено у грудні 2016 року. Водночас у 2011-2013 роках ОСОБА_1 підприємницьку діяльність фактично не здійснював з огляду на перебування у слідчому ізоляторі.

Суд звертає увагу на те, що чинне на момент виникнення спірних відносин законодавство не передбачало подання фізичною особою - підприємцем звітів з єдиного внеску за минулі періоди, а жодні дії щодо проведення перевірки, у т.ч., й на момент припинення позивачем підприємницької діяльності податковий орган не вчиняв.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За недоведеності відповідачем підстав виникнення у ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2011-2013 роки суд констатує протиправність спірної вимоги про її сплату.

Оспорювана вимога не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України.

При цьому, оскільки така вимога є правовим актом індивідуальної дії, що у разі його неправомірності визнається судом протиправним та скасовується, суд, на підставі положень частини другої статті 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 02.09.2019 №Ф-538/6023 про сплату боргу (недоїмки).

Отже, позов ОСОБА_1 у цій частині належить задовольнити.

Водночас дії податкового органу щодо нарахування єдиного внеску та прийняття вимоги про його сплату самі по собі не створюють жодних юридично значимих наслідків для позивача, а тому визнання таких дій протиправними не призведе до відновлення порушених прав ОСОБА_1 у публічно-правових відносинах, з урахуванням чого у цій частині позовних вимог належить відмовити.

Зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини та беручи до уваги вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджено копіями посвідчення серії НОМЕР_1 та довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0858985.

Відповідач доказів понесення судових витрат суду не надав.

Отже, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 02 вересня 2019 року №Ф-538/6023 про сплату боргу (недоїмки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Полтавській області (; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2020 року.

Суддя О.О. Кукоба