Справа № 300/2907/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2021 р. справа № 300/2907/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20 та зобов`язання здійснити такий перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який працює на відповідній посаді, згідно зазначеної довідки, без обмеження граничного розміру, з урахуванням фактично виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідачем протиправно відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20, оскільки усі діючі судді, що займають посади яку обіймав позивач, з 01.01.2020 отримають однакову суддівську винагороду, незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання. За таких обставин, вважає з 01.01.2020 набув право на перерахунок щомісячного довічного отримання виходячи з посадового окладу діючого судді, оскільки зміна розміру окладу судді, є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані неконституційними положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами. Просить суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Від відповідача, 16.11.2020 надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача проти позову заперечила, вказала, що довідка Івано-Франківського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.03.2020 за №04-12/102-20 видана не у зв`язку із збільшенням розміру суддівської винагороди після 19.02.2020, що є підставою для перерахунку, а визначає розмір посадового окладу судді станом на 01.01.2020, тому підстав для проведення перерахунку немає. Крім того, заначила, що норми Закону №2453 втратили чинність із набранням з чинності Закону №1402 та у зв`язку із прийняттям Рішення Конституційного суду від 18.02.2020, довічне грошове утримання згідно статті 142 Закону №1402 виплачується у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди незалежно від того, в якому розмірі виплачувалося довічне грошове утримання. Просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї письмові докази суд встановив такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI, в редакції, чинній на час виходу у відставку.

Івано-Франківським апеляційним судом від 02.03.2020 за №04-12/102-20 позивачу видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 02.03.2020 за №04-12/102-20 (далі - Довідка) про те, що станом на 01.01.2020 його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 184976,00 грн., в тому числі: посадовий оклад 115610,00 грн. та вислугу років 69366,00 грн.

Позивач, 04.03.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20.

За результатами розгляду заяви позивача від 04.03.2020 №2408 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом (а.с.8-9) позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з тих підстав, що для застосування розміру суддівської винагороди до 18.02.2020 при перерахунку пенсій за нормами, які діють з 18.02.2020 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 підстав немає.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, з метою захисту свого порушеного права на належний розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці, позивача звернувся із даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

В даній справі:

- позивач має статус судді у відставці та не проходив (не пройшов) кваліфікаційне оцінювання суддів під час перебування на посаді судді та (або) не пропрацював на посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання;

- відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України;

- спір виник у зв`язку із відмовою відповідним територіальним органом Пенсійного фонду України здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці після 18.02.2020 (дата ухвалення рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020) з врахуванням розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- позивач заявив вимоги визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу - судді у відставці, який не проходив (не пройшов) кваліфікаційне оцінювання суддів та (або) не пропрацював на відповідній посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді, у правовідносинах, що виникли після дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Суд звертає увагу, що дана справа та зразкова справа № 620/1116/20 є типовими, а відповідно до ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до правових висновків, викладених Постанові Верховного Суду від 16.06.2020 по справі №620/1116/20, яка набрала законної сили 07.08.2020:

1) Судді, які вже перебувають у відставці, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

2) З дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

3) Правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

4) З 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

5) Зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

6) Позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 19.02.2020, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № №1402-VIII, згідно з якими право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

7) Різниця у правах суддів у відставці на перерахунок їх довічного грошового утримання судді в залежності від проходження ними кваліфікаційного оцінювання під час перебування на посаді судді та (або) необхідності пропрацювати на посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Довідки з 19.02.2020, а тому відмова відповідача в проведенні такого перерахунку є протиправною.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, суд зазначає, що відповідно до частин 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 17, частини 5 статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Цneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" ("Doran v. Ireland", заява № 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ("Salah Sheekh v The Netherlands"; заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

До того ж, міжнародні документи з питань статусу та незалежності суддів, зокрема Монреальська універсальна декларація про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основні принципи незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 від 13.12.1985), Рекомендації щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийняті резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалені резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15.12.1989), Європейський статут судді (ухвалений Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейська хартія щодо статусу суддів (10.07.1998), Загальна (Універсальна) хартія судді (схвалена Міжнародною Асоціацією Суддів 17.11.1999, Тайпеї (Тайвань), закріплюють єдиний підхід щодо отримання суддею достатньої винагороди для забезпечення своєї економічної незалежності. Винагорода не повинна залежати від результатів роботи судді та скорочуватися під час всього строку повноважень. Рівень суддівської винагороди встановлюється з тим, щоб захистити суддів від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Крім того, відповідно до пункту 29 Пояснювального меморандуму до Рекомендації Комітету Міністрів № (94) 12 "Незалежність, дієвість та роль суддів" статус та винагорода є важливими факторами, які визначають належні робочі умови. Статус суддів повинен відповідати високому положенню їх професії, і їх винагорода має становити достатню компенсацію за їх тягар обов`язків. Ці фактори є невід`ємними умовами незалежності суддів, особливо для розуміння важливості їх ролі як суддів, що виражається у вигляді належної поваги та адекватній фінансовій винагороді.

У Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Відповідно до пункту першого Основних принципів незалежності судових органів (схвалено резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985) "незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни; усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її".

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

Враховуючи все вищевикладене, зважаючи на те, що ОСОБА_1 вийшов у відставку з посади судді до проходження кваліфікаційного оцінювання суддів щодо нього і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, суд зазначає, що дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку позивачу (судді у відставці) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправними.

Відтак, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського апеляційного суду №04-12/102-20 від 02.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Щодо вимоги позивача в частині в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплачувати позивачу щомісячне грошове утримання судді без обмеження граничного його розміру, суд зазначає наступне.

Питання щодо обмеження граничним розміром є похідним відносно здійснення відповідачем перерахунку довічного грошового утримання позивача та повинне і буде вирішуватись після проведення такого перерахунку пенсійним органом.

З огляду на зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.05.2020 №136/5, позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з тих мотивів, що рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 не містить положень щодо порядку його виконання, а також відсутня підстава для здійснення перерахунку, оскільки такий перерахунок здійснюється у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Відтак спору між позивачем та відповідачем щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром на час звернення ОСОБА_1 у цій справі до суду не існувало.

Також відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеного позивачу довічного грошового утримання судді у відставці на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

В зв`язку із вищенаведеним, суд зазначає, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру є не обґрунтованими та передчасними.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до частково задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 630,30 грн., що підтверджується квитанцією №0.1.1 від 21.10.2020 (а.с.1).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.05.2020 №136/5 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20 з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати із сплати судового збору в сумі 630 (шістсот тридцять) гривень 30 копійок.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ).

Суддя Шумей М.В.