Справа № 473/10/21
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/10/21
РІШЕННЯ

іменем України

"05" січня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

представника позивача Опаєць О.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

перекладачів Симанців О.І., Базиляк Л.В., ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2021 року Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Свої вимоги мотивував тим, що 11 липня 2020 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_1 у складі групи осіб вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон, внаслідок чого був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби «Красносільськ» відділу прикордонної служби «Красносільськ» Чернівецького прикордонного загону в напрямку 772 прикордонного знаку на відстані 2700 метрів від лінії державного кордону України.

При цьому, відповідач раніше вже скоював аналогічне порушення, а саме, 30 червня 2020 року останній, діючи в складі групи осіб, здійснив незаконний перетин державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон України. 01 липня 2020 року на підставі ст.ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським Союзом «Про реадмісію осіб» відповідача було передано на територію України.

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2020 року ОСОБА_1 за незаконний перетин кордону (30 червня 2020 року) був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП до стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб.

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 за спробу незаконного перетину кордону (11 липня 2020 року) був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП до стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.

03 липня 2020 року відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення до країни громадянської належності. Вказаним рішенням останнього зобов`язано покинути територію України в строк до 02 серпня 2020 року, яке не було виконане останнім.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 липня 2020 року ОСОБА_1 примусово видворено за межі території України. Цим же рішенням відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Однак у зв`язку зі світовою пандемією захворювання на COVID-19 та запровадженням карантинних заходів, Алжирська Народна Демократична Республіка закрила власні кордони та припинила авіаційне сполучення, що призвело до неможливості завершення процедури примусового видворення ОСОБА_1 , який був ідентифікований за закордонним паспортом.

Посилаючись на вказані обставини, як на обставини непереборної сили (форс-мажор), а також на неможливість завершення процедури примусового видворення до спливу встановленого судом строку затримання відповідача, посилаючись на те, що відмова в продовженні строку затримання відповідача призведе до його ухилення від виконання рішення про примусове видворення, а тому Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України просив продовжити строк затримання ОСОБА_1 на шість місяців, тобто до 13 год. 10 хв. 11 липня 2021 року.

04 січня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який не приймається судом до уваги, оскільки поданий не відповідачем, а сторонньою особою ( ОСОБА_3 ) без наявності документів, що підтверджують його повноваження, як представника відповідача, а також не підписаний особою, яка його подала (документ не містить особистого або електронного цифрового підпису).

В судовому засіданні представник позивача Опаєць О.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовився надавати інформацію про свою особу та будь-які пояснення у справі, посилаючись на те, що він не розуміє мови, на які здійснюється переклад (англійську, арабську мови) та вимагав залучити перекладача з української на алжирську арабську мову. Суд визнав такі дії відповідача, як відмову від участі у справі та зловживання своїми процесуальними правами, оскільки, як вбачається з відкритих джерел, офіційною мовою ОСОБА_4 є літературна арабська мова. Водночас, з пояснень перекладача Симанців О.І., (що підтверджено матеріалами справи) вбачається, що ОСОБА_1 під час його адміністративного затримання, розгляду Сторожинецьким районним судом Чернівецької області справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (03 липня 2020 року) та Першотравневим районним судом м. Чернівці справи про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України (14 липня 2020 року) володів англійською мовою в обсязі, достатньому для надання пояснень та викладення своєї думки, спілкувався та надавав пояснення суду, іншим особам, звертався із письмовими заявами та клопотаннями виключно англійською мовою.

Заслухавши пояснення представника позивача Опаєць О.А., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 11 липня 2020 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_1 у складі групи осіб вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон, внаслідок чого був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби «Красносільськ» відділу прикордонної служби «Красносільськ» Чернівецького прикордонного загону в напрямку 772 прикордонного знаку на відстані 2700 метрів від лінії державного кордону України.

При цьому, відповідач раніше вже скоював аналогічне порушення, а саме, 30 червня 2020 року останній, діючи в складі групи осіб, здійснив незаконний перетин державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон України. 01 липня 2020 року на підставі ст.ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським Союзом «Про реадмісію осіб» відповідача було передано на територію України.

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2020 року ОСОБА_1 за незаконний перетин кордону (30 червня 2020 року) був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП до стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб.

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 за спробу незаконного перетину кордону (11 липня 2020 року) був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП до стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.

03 липня 2020 року відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення до країни громадянської належності. Вказаним рішенням останнього зобов`язано покинути територію України в строк до 02 серпня 2020 року, яке не було виконане відповідачем.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 липня 2020 року ОСОБА_1 примусово видворено за межі території України. Цим же рішенням відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем з належною ретельністю здійснено необхідні дії, направлені на виконання рішення про примусове видворення ОСОБА_1 , який був ідентифікований за закордонним паспортом, проте здійснення видворення відповідача до країни громадянської належності, як завершальна стадія, не відбулося з причин, що не залежать від сторін.

Зокрема, матеріалами справи (а.с. 18-31) підтверджено, що на ім`я відповідача було заброньовано та придбано авіаквитки сполученням аеропорт Львів (Україна) аеропорт Хуарі Бумедьєн (Алжир) із зупинкою та пересадкою в аеропорту Стамбула (Туреччина): 02 серпня 2020 року (авіакомпанія «Турецькі авіалінії», рейси №ТК 442, №ТК 651), 14 серпня 2020 року (авіакомпанія «Турецькі авіалінії», рейси №ТК 444, №ТК 651), 31 серпня 2020 року (авіакомпанія «Турецькі авіалінії», рейси №ТК 444, №ТК 651), 14 вересня 2020 року (авіакомпанія «Турецькі авіалінії», рейси №ТК 444, №ТК 651), 01 жовтня 2020 року (авіакомпанія «Турецькі авіалінії», рейси №ТК 444, №ТК 653), 25 жовтня 2020 року (авіакомпанія «Турецькі авіалінії», рейси №ТК 444, №ТК 653), 30 листопада 2020 року (авіакомпанія «Турецькі авіалінії», рейси №ТК 444, №ТК 651). Проте вказані авіарейси були скасовані авіакомпанією у зв`язку з тим, що транспортне сполучення з території України до ОСОБА_4 призупинене.

Аналізуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України).

Згідно ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» зі змінами, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 до 22 травня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, який в подальшому неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не скасований.

Наслідком встановлення карантину було, зокрема, заборона перевезень авіаційним транспортом, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом».

Як вбачається з матеріалів справи, подібні обмеження встановлені й в країні громадянської належності відповідача, а саме в Алжирській Народній Демократичній Республіці.

Таким чином, підставою для продовження строку затримання іноземця з метою видворення (фактори, які підлягають врахуванню) є наступні фактори: наявність судового рішення про видворення; відсутність співпраці іноземця під час процедури його ідентифікації; наявність документів, необхідних для проведення процедури видворення; можливість завершення процедури видворення до закінчення строку затримання іноземця; чи проводилася процедура видворення з необхідною ретельністю; чи буде іноземець ухилятися від виконання рішення про примусове видворення в разі, якщо відповідний строк затримання не буде продовжений.

На час розгляду справи підстави для подальшого перебування відповідача в Україні відсутні. Позивачем з необхідною ретельністю здійснювалися дії, направлені на завершення процедури видворення до закінчення строку затримання ОСОБА_1 . Останній хоча й ідентифікований, проте завершення процедури примусового видворення неможливе з незалежних від позивача причин (будь-яке авіасполучення між Україною та Алжиром тимчасово припинене). Відповідач, який раніше неодноразово порушував законодавство України з прикордонних питань, не бажає самостійно повертатися в країну громадянської належності, раніше ухилявся від виконання рішень про примусове повернення та примусове видворення в країну громадянської належності, в тому числі шляхом втечі з місця тимчасового тримання, що свідчить про стійке небажання ОСОБА_1 самостійно виконувати рішення про видворення. Вказане свідчить про те, що останній, в разі відмови в продовженні строку затримання, буде й надалі створювати перешкоди у виконанні рішення про видворення. За встановлених обставин, суд вбачає підстави для продовження строку затримання відповідача, а тому позов підлягає задоволенню.

Тому, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення задовольнити.

Продовжити строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк, необхідний для забезпечення його примусового видворення за межі території України, але не більше, ніж на шість місяців, тобто до 13 години 10 хвилин 11 липня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Вуїв