Справа № 160/8458/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року Справа № 160/8458/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної міграційної служби Головного управління в Дніпропетровській області Володимир-Волинський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
23.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Володимир-Волинський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якій просила:
- визнати дії Державної міграційної служби головного управління в Дніпропетровській області протиправними та зобов`язати видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна с. Дорогиничі, Іваничевського району Волинської області.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач зазначила, що у 2019 році вона звернулась до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Станом на момент звернення до суду, ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон не отримувала. Позивач вказала, що в її паспорті громадянина України в графі місце народження вказано «Іваничевський район» замість правильного «Іваничівський район».
На думку позивача, враховуючи що вказані розбіжності виникли не з її вини, вважає рішення відповідача протиправним та прийнятим без законних підстав, оскільки особа ОСОБА_1 та належність до громадянства підтверджується паспортом громадянина України виданим 30.10.1997 року.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась з даною позовною заявою до суду.
Ухвалою суду від 28.07.2020 адміністративний позов залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 12.10.2020 було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 КАС України.
23.12.2020 на адресу суду від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав правомірності дій Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області.
В обґрунтування викладених заперечень представником відповідача зазначено, що в травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з питання оформлення паспорту громадянина України для виїзду закордон.
Під час оформлення з`ясувалось, що ОСОБА_1 має розбіжності в документах, а саме: вказані в паспортному документі гр. ОСОБА_1 місце народження с. Дорогиничі, Іваничевського району, Волинської області відсутні в базі ЄІАС УМП (Єдиній інформаційно-аналітичній системі управління міграційними процесами), натомість наявне с. Дорогиничі, Нововолинського району, Волинської області, у зв`язку із чим громадянці ОСОБА_1 було запропоновано надати свідоцтво про народження для з`ясування обставин, проте більше до Нікопольського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області громадянка ОСОБА_1 не зверталась.
На думку представника відповідача, права, свободи або законні інтереси позивача не є порушеними, а його вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, згідно паспорту серії № НОМЕР_1 народилась у с. Дорогиничі, Іваничевського району, Волинської області.
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з питання оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
У зв`язку з встановленими відповідачем розбіжностями місця народження позивача з її паспортним документом та даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, останній запропоновано надати свідоцтво про народження для з`ясування обставин.
Позивач звернулась до Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для отримання свідоцтва про народження повторно з метою уточнення її місця народження.
Органом РАЦС була надана відповідь про неможливість видачі позивачу повторного свідоцтва про народження, оскільки в актовому записі про народження № 25 від 07.11.1952 дата народження позивача вказана ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у свідоцтві про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вважає, що вказані розбіжності є суттєвими та порушують конституційне право на свободу пересування та право громадянина України на отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VІ, який визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно до п.1 ч.1 ст. 13 Закон України № 5492-VІ Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України:
а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.
Частиною 1 статті 1 Закон України № 5492-VІ передбачено, що суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
У статті 22 Закону України № 5492-VІ, вказано, що кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку встановленому КМ України.
Відповідно до ч.2 ст. 15 та ч.2 ст.22 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», постановою КМ України від 07.05.2014 № 152 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон
Згідно п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, зазначено, що заявник для оформлення паспорта для виїзду за кордон в Україні подає такі документи:
1) паспорт громадянина України (для особи, яка досягла 14-річного віку та проживає в Україні);
2) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави, - у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 14-річного віку. Якщо батьки або один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, також подається довідка про реєстрацію особи громадянином України (у разі оформлення вперше паспорта для виїзду за кордон із застосуванням засобів Реєстру);
3) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, - у разі подання документів законним представником, крім випадків, коли законним представником є один із батьків;
4) документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки Згідно з оригіналом та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати;
5) у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 12-річного віку, або особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я та яка потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - може бути подано одну кольорову фотокартку розміром 10-15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування. Фотокартка повинна відповідати вимогам Міжнародної організації цивільної авіації (IКAO) Doc 9303.
Положеннями п. 24 Порядку передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35 і 52 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
У пункті 82 Порядку вказано, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа має право відмовити заявнику в оформленні або видачі паспорта для виїзду за кордон, зокрема, якщо заявник подав не впоєному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта для виїзду за кордон, дані, отримані з відомчих інформаційних систем, баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують інформацію, надану заявником.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , має розбіжності в документах, а саме: вказані в паспортному документі гр. ОСОБА_1 місце народження не є тотожним місцем народження що зазначене в базі Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами.
Зазначені розбіжності можуть бути вирішені шляхом надання органу ДМС свідоцтва про народження заявника, окрім того, свідоцтво про народження є в переліку документів, з якими необхідно звернутись до органів ДМС для отримання паспорту громадянина для виїзду за кордон.
З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», затвердженого постановою КМ України від 07.04.2014 № 152 у заявника виникає імперативний обов`язок надати свідоцтво про народження.
Проте, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не має оригіналу свідоцтва про народження і вимушена була звернутись до органів РАЦС із заявою про отримання повторного такого документа.
З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», затвердженого постановою КМ України від 07.04.2014 № 152 у заявника виникає імперативний обов`язок надати свідоцтво про народження.
Відмова, надана відповідачу органами РАЦС щодо отримання повторно свідоцтва про народження не може будь-яким чином впливати на протиправність дій Міграційної служби, оскільки пред`явлення свідоцтва про народження є обов`язковим документом для заявника.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено протиправну дію щодо відмови позивачу видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оскільки остання при зверненні не надала свідоцтво про народження.
Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення встановлений законом, є передбачуваність. Норму не можна вважати законом, якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також, від кількості та статусу тих, кому він адресований.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
З аналізу матеріалів справи, виходячи із змісту позовних вимог та їх обґрунтування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Судові витрати у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Н.В. Захарчук-Борисенко