Справа № 300/2825/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2021 р. справа № 300/2825/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Гана ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, третя особа - Державна міграційна служба України про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Республіки Гана ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (далі - відповідач-1), Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі - відповідач-2), третя особа - Державна міграційна служба України (далі - третя особа) про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо відмови оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 , скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання №5348/2013 від 06.07.2020, а також зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 на підставі шлюбу із ОСОБА_3 відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має законні підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі укладення шлюбу з громадянкою України під час його перебування на законних підставах на території України відповідно до частин 3-13 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з урахуванням приписів чинного законодавства України через ситуацію, яка склалася в Україні у зв`язку із адміністративними заходами задля запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Позивач вважає, що з урахуванням положень чинного законодавства України, які розповсюджуються на обставини, у яких останній вимушено опинився, посадові особи відповідача-1 зобов`язані оформити посвідку громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 на тимчасове проживання на підставі укладення шлюбу з громадянкою України під час його перебування на законних підставах на території України, без застосування заходів адміністративного виливу щодо позивача за порушення ним законодавства у сфері міграції в частині недотримання строку перебування на території України та оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, з огляду на те, що такі порушення настали в період та внаслідок установлення карантину. Також громадянин Республіки Гана ОСОБА_2 наголошує, що через дії посадових осіб відповідача-1 позивач залишається перебувати в Україні незахищеним, із неврегульованим юридичних статусом, із порушенням правил перебування для іноземців та осіб без і громадянства, а також під загрозою розз`єднання від своєї дружини та очікуваної дитини.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

13.11.2020 представник Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області подала суду відзив, згідно якого представник заперечує проти задоволення позову, а також додаткові письмові докази, в тому числі копія матеріалів особової справи позивача №2018LV0027 (а.с. 60-87). Відповідач-1 вказує на те, що виклад позовної вимоги є нелогічним, оскільки бездіяльність не може бути пов`язана із наданням відмови. Бездіяльність - це пасивна поведінка, яка виражається у формі невчинення суб`єктом владних повноважень дій, які він був зобов`язаний і міг вчинити, а такої поведінки відповідач-1 не виявляв, оскільки на звернення позивача надано відмову в обміні посвідки на тимчасове проживання в Україні та відповідну консультацію щодо шляхів вирішення даного питання. Крім того, відповідачем-1 зазначено, що наприкінці червня 2020 року позивач звертався до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області за консультацією з приводу обміну посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянкою України, на що йому було роз`яснено перелік необхідних документів для проведення даної адміністративної послуги, та повідомлено про необхідність звернення не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення строку дії попередньо виданої посвідки. 13.07.2020 позивач разом з дружиною ОСОБА_3 звернулись до Управління ДМС України в Івано-Франківській області з питань оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у порядку обміну у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянкою України під час перебування на території України на законних підставах. При перевірці пред`явлених документів було встановлено, що заявник не подав усіх документів, передбачених законодавством для обміну посвідки на тимчасове проживання на підставі укладення шлюбу з громадянкою України під час перебування в Україні на законних підставах, до того ж не має підстав для оформлення посвідки в порядку обміну. Так, позивачем було пред`явлене свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.06.2020, у якому зазначено прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_2 », дружини -« ОСОБА_3 ». При цьому, дружиною позивача подано недійсний паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області на ім`я ОСОБА_3 , який підлягав обміну, оскільки при одруженні жінка змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». Відповідач вважає, що заявника правомірно повідомлено про необхідність обміну паспорта перед подачею документів для оформлення посвідки па постійне проживання. При цьому, представник відповідача-1 зазначає, що позивачем також подано для обміну посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 , виданої ГУ ДМС України в Донецькій області 27.12.2013 у зв`язку з навчанням, строком дії до 01.08.2020. При перевірці документа було встановлено, що посвідка скасована 06.07.2020 рішенням Головного управління ДМС України в Донецькій області №5348/2013 на підставі підпункту 2 пункту 63 Порядку №322 (отримання вмотивованого клопотання Івано-Франківського національного медичного університету (приймаючої сторони) від 01.07.2020 за №091768/12 про скасування посвідки у зв`язку із відрахуванням зі складу студентів наказом від 22.06.2020 за №150-с громадянина Гана ОСОБА_2 , який не повернув посвідку на тимчасове проживання в Україні. З огляду на встановлення даного факту, підстав для проведення обміну законно скасованої посвідки у відповідача-1 не було. Відповідач наголошує, що оскільки позивач заявив, що рішення ГУ ДМС України в Донецькій області про скасування посвідки ним ще не отримано станом на дату звернення, ОСОБА_2 було ознайомлено під підпис із прийнятим рішенням ГУ ДМС України в Донецькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 06.07.2020 за №5348/2013 та вручено його копію, а скасовану посвідку вилучено для її подальшого знищення відповідно до підпункту 4 пункту 71 Порядку №322.

Також 13.11.2020 суду надано пояснення третьої особи, в яких представник Державна міграційна служба України просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що рішення відповідача-1 щодо надання відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання в Україні ОСОБА_2 в порядку її обміну за зверненням позивача від 13.07.2020 вже було переглянуте ДМС України як вищестоячим органом за зверненням позивача та в результаті проведеної перевірки неправомірних дій працівників при прийнятті рішення не встановлено. Так, за результатами проведеної перевірки ДМС не встановлено порушень вимог законодавства з боку працівників територіального органу, про що позивача поінформовано листами ДМС України №Г-6467-20/8.1/2269-20 та №8.1-6650/1-20 від 21.08.2020. У листах позивача повідомлено, що згідно з пунктом 68 Порядку оформлення іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 6 пункту 63 цього Порядку). Також позивачу у листах роз`яснено, що для отримання посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із возз`єднанням сім`ї йому необхідно в`їхати в Україну на підставі паспортного документа з оформленою закордонною дипломатичною установою України довгостроковою візою D-14 (возз`єднання сім`ї з громадянами України) та подати до територіального органу/підрозділу ДМС або до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, за місцем проживання, не пізніше ніж за 15 днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні визначені законодавством документи.

23.11.2020 на адресу суду надійшов відзив від Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, згідно якого представник заперечує проти задоволення позову (а.с. 102-107). Відповідач-2 вказує на те, що ГУ ДМС в Донецькій області отримано від Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області клопотання Івано-Франківського національного медичного університету щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (лист №2601.5/8541-20 від 02.07.2020), згідно якого слідує, що відповідно до витягу з наказу №150-е від 22.06.2020, громадянина Республіки Гана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховано зі складу студентів Івано-Франківського національного медичного університету у зв`язку із завершенням терміну навчання. Ректорат вишу просить скасувати ОСОБА_2 посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 . Так, відповідачем-2 на підставі наданих документів 06.07.2020 прийняте рішення №5348/2013 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Листом №1401.3.1-7835/1401.3-20 від 14.07.2020 повідомлено позивача про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 щодо нього, роз`яснені вимоги пункту 68 Порядку №322 про те, що він повинен здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії рішення про скасування посвідки.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

Громадянин Республіки Гана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приїхав до України у 2013 році для проходження навчання у Донецькому національному медичному університеті та 27.12.2013 був документований ГУ ДМС в Донецькій області посвідкою на тимчасове проживання в Україні серія НОМЕР_3 , строком дії до 31.10.2014 (а.с. 70).

22.10.2014 Івано-Франківський національний медичний університет листом №20.5956 клопотав про продовження тимчасової посвідки до 01.08.2020 на тимчасове проживання у зв`язку із переводом позивача до Івано-Франківського національного медичного університету (а.с. 63).

23.10.2014 позивач подав відповідачу-1 заяву для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні. Строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні серія НОМЕР_3 продовжено до 01.08.2020 (зв. ст. а.с. 64).

25.06.2020 позивачем зареєстровано шлюб із ОСОБА_3 .

ГУ ДМС в Донецькій області отримано від Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області клопотання Івано-Франківського національного медичного університету щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із відрахуванням позивача зі складу студентів ІФНМУ (а.с. 73).

Як слідує із копії витягу з наказу від 22.06.2020 за №150-с, позивача відраховано з числа студентів ІФНМУ у зв`язку із завершенням терміну навчання (випуск) (а.с. 74).

На підставі наданих документів та відповідно до підпункту 2 пункту 63 Порядку№322, ГУ ДМС в Донецькій області 06.07.2020 прийняте рішення №5348/2013 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 77).

14.07.2020 відповідачем-2 направлено позивачу лист №1401.3.1-7835/1401.3-20, яким повідомлено позивача про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 щодо нього, а також зазначено, що на виконання пункту 68 Порядку №322, позивач повинен здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії рішення про скасування посвідки (а.с. 116).

13.07.2020 позивач разом з дружиною ОСОБА_3 звернулись до Управління ДМС України в Івано-Франківській області з питань оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у порядку обміну у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянкою України під час перебування на території України на законних підставах.

При перевірці пред`явлених документів відповідачем-1 встановлено, що заявник не подав усіх документів, передбачених законодавством для обміну посвідки на тимчасове проживання на підставі укладення шлюбу з громадянкою України під час перебування в Україні на законних підставах, до того ж не має підстав для оформлення посвідки в порядку обміну. Так, як зазначає відповідач-1, позивачем пред`явлене свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.06.2020, у якому зазначено прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_2 », дружини - « ОСОБА_3 ». При цьому, дружиною позивача подано недійсний паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області на ім`я ОСОБА_3 , який підлягав обміну, оскільки при одруженні жінка змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

Позивачем також подано для обміну посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 , виданої ГУ ДМС України в Донецькій області 27.12.2013 у зв`язку з навчанням, строком дії до 01.08.2020. При перевірці документа встановлено, що посвідка скасована 06.07.2020 рішенням Головного управління ДМС України в Донецькій області №5348/2013 на підставі підпункту 2 пункту 63 Порядку №322 (отримання вмотивованого клопотання Івано-Франківського національного медичного університету (приймаючої сторони) від 01.07.2020 за №091768/12 про скасування посвідки у зв`язку із відрахуванням зі складу студентів наказом від 22.06.2020 за №150-с громадянина Гана ОСОБА_2 , який не повернув посвідку на тимчасове проживання в Україні.

21.07.2020 позивач подав скарги до Державної міграційної служби України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Уповноваженою Верховної Ради України з прав людини в Івано-Франківській області із проханням організувати проведення службової перевірки за фактами, викладеними в скарзі, притягнути відповідальних посадових осіб Відповідача-1, винних у порушенні порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання до дисциплінарної відповідальності, поновити порушені права та зобов`язати відповідача-1 прийняти, розглянути документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання та документувати позивача посвідкою на тимчасове проживання на підставі шлюбу з громадянкою України, який було укладено під час перебування на законних підставах на території України відповідно до частин 3-13 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», без застосування заходів адміністративного впливу за порушення законодавства у сфері міграції в частині недотримання строку перебування на території України та оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, з огляду на те, що такі порушення настали в період та внаслідок установлення карантину.

За результатами розгляду скарги ДМС надано відповідь скаржнику листом від 21.08.2020 за №Г-6467-20/8.1/2269-20 (а.с. 30-31).

Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листами від 03.08.2020 за №21862.4/Г-12369.3/20/28.4 та від 09.09.2020 за №25428.4/Г-13334.3/20/284 також надали відповідь позивачу стосовно його скарги від 21.07.2020 (а.с. 28, 29).

Громадянин Республіки Гана ОСОБА_2 , не погоджуючись із відмовою відповідача-1 оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання, звернувся із даним адміністративним позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, як на момент отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні так і на час прийняття рішення про її скасування визначався Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 за №3773-VI (далі - Закон №3773-VI), який також встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до положень статті 2 Закону №3773, правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Відповідно до статті 29 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 4 Закону №3773 визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, зокрема, відповідно до частин 13, 14 статті 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Згідно із частиною 13 статті 5 Закону №3773-VI, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відрахування з такого закладу.

25.04.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» (далі - Порядок №322).

Відповідно до пункту 1 Порядку №322, посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Пункти 16-17 Порядку встановлюють, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Відповідно до пункту 19 Порядку №322, у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

У відповідності до пункту 20 Порядку №322, керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет та видачі посвідки, і працівників, які виконують функції з оформлення посвідки (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).

Відповідно до пункту 21 Порядку №322, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 32 для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Відповідно до підпункту 11 пункту 33 Порядку №322, крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються: для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або які під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах 3-13 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», уклали шлюб з громадянами України:

- документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України. Оригінал документа повертається іноземцеві або особі без громадянства, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати;

- паспорт громадянина України, з яким іноземець перебуває у шлюбі, який подається особисто громадянином України. Оригінал документа повертається громадянину України, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати.

Відповідно до пункту 61 Порядку №322, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліцій СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, то проживають в Україні:

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивач 13.07.2020 для продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_3 , яка мала строк дії до 01.08.2020, тобто в строк, передбачений пунктом 19 Порядку №322, звернувся до відповідача-1 з питань оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у порядку обміну у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянкою України під час перебування на території України на законних підставах.

Посилання відповідача на те, що позивач пропустив строк для такого звернення, оскільки 06.07.2020 було скасовано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 , суд вважає помилковими, адже як зазначає відповідач-2 та підтверджується листом ГУ ДМС в Донецькій області за №1401.3.1-7835/1401.3-20, відповідач-2 позивача повідомив про рішення від 06.07.2020, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 аж 14.07.2020, тобто після звернення позивача 13.07.2020 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області для продовження терміну дії посвідки.

Крім того, як вказує відповідач-1 у відзиві, а також підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 13.07.2020, тобто після його звернення для продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_3 , Управлінням Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області ознайомлено під підпис із прийнятим рішенням ГУ ДМС України в Донецькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 06.07.2020 за №5348/2013 та вручено його копію.

Отже, позивач не знав та не був повідомлений про прийняте рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 06.07.2020 за №5348/2013, при цьому на підставі заяви позивача від 23.10.2014 строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні серія НОМЕР_3 продовжено до 01.08.2020 (зв. ст. а.с. 64).

Враховуючи викладене, суд вказує на те, що посилання відповідача на пропуск позивачем строку, передбаченого Порядком №322, як на підставу відмови у продовженні терміну посвідки на тимчасове проживання є безпідставними.

Також, враховуючи викладене, є необґрунтованими посилання відповідачів на те, що позивач перебував на момент звернення 13.07.2020 для продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_3 на території України не на законних підставах.

Так, відповідач-1 у відзиві вказує, що оформлення нової посвідки на тимчасове проживання здійснити неможливо, оскільки з дня скасування посвідки позивач перебуває на території України незаконно, і повинен покинути територію України в 7-денний термін після ознайомлення з рішенням, при цьому, як встановлено судом, з рішенням відповідач-1 його ознайомив після його звернення аж 13.07.2020.

В свою чергу, відповідач-2, який скасував посвідку на тимчасове проживання від 06.07.2020 за №5348/2013, аж 14.07.2020 направив позивачу лист №1401.3.1-7835/1401.3-20, яким повідомив позивача про рішення від 06.07.2020.

Таким чином, суд дійшов переконання,що хоча і посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_3 скасована відповідачем-2 06.07.2020, однак, позивач не знаючи про прийняте рішення, не будучи про нього повідомлений та враховуючи те, що строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні серія НОМЕР_3 було продовжено до 01.08.2020, громадянин Республіки Гана ОСОБА_2 не може вважатись таким, що перебував незаконно на території України станом на момент звернення 13.07.2020 до відповідача-1 з питань оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у порядку обміну у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянкою України.

При цьому, суд також звертає увагу на положення Закону України «Про внесеній, змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.03.2020 за №540-ІХ та Постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2020 за №259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину», згідно яких тимчасово, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, якщо такі порушення настали в період або внаслідок установлення карантину, не застосовуються заходи адміністративного впливу; іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Крім того, суд також вважає помилковими твердження Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про те, що на момент звернення позивача 13.07.2020 паспорт його дружини був недійсним.

Так, згідно приписів пункту 108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 за №302, у разі подання особою у строки, встановлені законодавством, документів для обміну паспорта у зв`язку із зміною імені паспорт, що підлягає обміну, визнається недійсним з дня подання документів для його обміну. У разі неподання особою протягом місяця з дати зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації), документів для його обміну за наявності у ДМС відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну відповідної інформації паспорт, який підлягає обміну, визнається недійсним.

Тобто, паспорт визнається недійсним після подання у встановлений строк документів для обміну паспорта або після спливу такого строку (місячний строк) у випадку неподання особою документів для обміну паспорта.

Суд встановив, що позивачем зареєстровано шлюб із ОСОБА_3 25.06.2020 , тобто жінка позивача змінила прізвище на « ОСОБА_3 » 25.06.2020 . При цьому, звернення позивача до відповідача-1 для продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_3 відбулось 13.07.2020, тобто місячний строк для обміну паспорта дружині позивача не сплив, а тому її паспорт станом на 13.07.2020 був дійсний.

Згідно частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (частина 2 статті 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина 1 статті 77 КАС України).

Позивачем частково доведено правомірність своїх вимог та їх відповідність нормам діючого законодавства України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач-1 як суб`єкт владних повноважень, на якого відповідно до частини 2 статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування у даній справі, не довів правомірності відмови в оформленні (обміну) посвідки на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 .

Втім, при вирішенні судом вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо відмови оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 суд виходить із того, що надання такої відмови, при цьому здійснивши певні дії за своєю суттю є дією, а не бездіяльністю. Отже, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 .

Щодо позовної вимоги про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання №5348/2013 від 06.07.2020, суд зазначає наступне.

Порядком №322 визначено підстави для скасування посвідки. Так, згідно підпункту 2 пункту 63 вказаного Порядку, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи.

Пунктами 64-66Порядку №322 визначено, що рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття. Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Судом встановлено, що згідно копії витягу з наказу №150-е від 22.06.2020, громадянина Республіки Гана ОСОБА_2 , відраховано зі складу студентів Івано-Франківського національного медичного університету у зв`язку із завершенням терміну навчання (а.с. 74).

У зв`язку із цим, ректорат Івано-Франківського національного медичного університету звернувся до відповідача-2 із клопотанням у вигляді листа №2601.5/8541-20 від 02.07.2020 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 , в якому послався на відрахування зі складу студентів Івано-Франківського національного медичного університету позивача у зв`язку із завершенням терміну навчання (а.с. 73).

На підставі наданих документів та відповідно до підпункту 2 пункту 63 Порядку №322, ГУ ДМС в Донецькій області 06.07.2020 прийнято оскаржене рішення №5348/2013 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 (а.с. 77).

На п`ятий робочий день після прийнятого рішення - 14.07.2020, відповідач на виконання вимог пункту 65 Порядку №322 рекомендованим листом повідомлено позивача про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 .

Таким чином, дії відповідача-2 щодо винесення оскарженого рішення№5348/2013 від 06.07.2020 є правомірними, а тому слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області №5348/2013 від 06.07.2020.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 на підставі шлюбу із ОСОБА_3 відповідно до вимог чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Приписами частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб національне законодавство відповідало вимогам Конвенції, воно має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією; у питаннях, які стосуються основоположних прав, надання дискреції органам виконавчої влади через необмежені повноваження було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією; саме тому законодавство має достатньо чітко визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам влади, та порядок її здійснення (пункт 67 рішення у справі «Котій проти України» (Kotiy v. Ukraine) від 05.03.2015, заява №28718/09; пункт 60 рішення у справі «Зосимов проти України» (Zosymov v. Ukraine) від 07.07.2016, заява №4322/06).

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.

Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 08.06.2016 за №3-рп/2016).

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26.03.2011) (CDL-AD(2011)003rev) (далі - Доповідь), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи.

Суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Як уже було зазначено судом, питання щодо оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, віднесено виключно до компетенції територіальних органів Державної міграційної служби України, в даному випадку - Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, при цьому, не входить до юрисдикції суду.

В даному випадку приймати рішення про оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання або про відмову в оформленні такої посвідки є дискреційним повноваженням органу ДМС.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 за №322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання», адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Тому з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача з питань оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у порядку обміну у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянкою України під час перебування на території України на законних підставах з врахуванням вищенаведених висновків суду,зокрема щодо підстав визнання протиправними дій відповідача-1 щодо відмови оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов громадянина Республіки Гана ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (вул. Академіка Гнатюка, 29, м. Івано-Франківськ, 76010, ), Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (вул. Георгієвська, 30А, м. Маріуполь, Донецька обл., 87515, ), третя особа - Державна міграційна служба України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, ) про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області щодо відмови оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (вул. Академіка Гнатюка, 29, м. Івано-Франківськ, 76010, ) повторно розглянути заяву громадянина Республіки Гана ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) з питань оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у порядку обміну у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянкою України під час перебування на території України на законних підставах із врахуванням висновків суду, зокрема щодо підстав визнання протиправними дій відповідача-1 щодо відмови оформити (обміняти) посвідку на тимчасове проживання громадянину Республіки Гана ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (вул. Академіка Гнатюка, 29, м. Івано-Франківськ, 76010, ) на користь громадянина Республіки Гана ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) частину сплаченого судового збору у розмірі 840(вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.