Справа № 140/8953/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Мачульський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/8953/20 пров. № А/857/12598/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Волошин М.М.

представника відповідача: Чіпака Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 140/8953/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВС Т А Н О В И В:

17.06.2020р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 12.06.2020 №286-5 «Про демонтаж тимчасової споруди № НОМЕР_1 на вул. Замковій ».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2020р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Зокрема, зазначає, що контейнер, який належить позивачу, розташований на торговельному місці № НОМЕР_1, яке знаходиться на території єдиного майнового комплексу ринок «Центральний», що належить на праві приватної власності Волинській обласній спілці споживчих товариств. Земельна ділянка на якій розташований ринок має цільове призначення: «для обслуговування ринку Центральний». Проте, суд першої інстанції не застосував «Правила торгівлі на ринках» при прийнятті оскаржуваного рішення. Також, суд першої інстанції прийняв до уваги рішення господарського суду Волинської області від 01 листопада 2019 року у справі № 903/723/19 про відмову в задоволенні позову Волинської обласної спілки споживчих товариств до Луцької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 05 вересня 2019 року № 62/2 «Про припинення Волинській облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на вул. Глушець, 1 (площею 2,2125 га)». Проте, вказане рішення скасовано 26 серпня 2020 року Касаційним господарським судом.

В судовому засіданні представник відповідача Чіпак Д.О. просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює свою торгівельну діяльність на території Центрального ринку в м. Луцьку, та орендує торгівельне місце № НОМЕР_1 у Волинської обласної спілки споживчих товариств на території ринку «Центральний» м. Луцька.

12.06.2020р. Виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв рішення № 286-5 «Про демонтаж тимчасової споруди № НОМЕР_1 на вул. Замковій ». В пункті 1 якого зобов`язано власника негайно після ухвалення даного рішення демонтувати тимчасову споруду № НОМЕР_1 що розташована без відповідних правовстановлюючих документів на вул. Замковій та відновити благоустрій території. У разі не виконання власником тимчасової споруди пункту 1 цього рішення департаменту муніципальної варти міської ради демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб і метод.

Із змісту ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» видно, що благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. В той же час, заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

ч.2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

В ст.5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

п.5 ч.1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що на об`єктах благоустрою забороняється: самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

В п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» видно, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.

ч.1, ч.2, ч. 4 ст. 20 Закон України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

Згідно пп. 7 п. «а» ч.1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

ч. 1 ст.73 цього Закону встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Із змісту ч.2, ч. 4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» видно, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

п.1 Правил благоустрою міста Луцька, затверджених рішенням Луцької міської ради від 29 липня 2009 року №44/2 (далі - Правила благоустрою м. Луцька) визначено, що ці Правила установлюють порядок благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою міста Луцька, визначають права та обов`язки учасників правовідносин у сфері благоустрою на території міста. Правила спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини і містять загальнообов`язкові норми, щодо порядку здійснення благоустрою, належного утримання та раціонального використання територій міста, організації упорядкування і охорони об`єктів благоустрою міста, за порушення яких настає відповідальність, передбачена законодавством України.

пп. 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька передбачено, що на об`єктах благоустрою міста забороняється: самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

В п.9.3.5 Правил благоустрою м. Луцька видно, що малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується як самовільне зайняття/захоплення землі. Вищезазначені об`єкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені приписом строки, демонтаж малих архітектурних форм та тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленому цими Правилами. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не набуває права власності на них.

Підпунктом 9.4.2. Правил благоустрою м. Луцька передбачено, що рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій приймається виконавчими органами Луцької міської ради.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів. На об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо. Питання щодо благоустрою, в тому числі і щодо здійснення демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та порядку його проведення, відноситься до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності можливо лише за наявності дозвільної документації на таке розміщення.

З оспорюваного рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 12 червня 2020 року № 286-5 видно, підставою для його прийняття є Закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду землі», «Про благоустрій населених пунктів»; Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України; Правила благоустрою міста Луцька які затверджені рішенням Луцької міської ради від 29 липня 2009 року № 44/2, відносно тимчасової споруди « НОМЕР_1» на вул. Замковій в м. Луцьку.

Приймаючи спірне рішення про демонтаж тимчасової споруди Виконавчий комітет Луцької міської ради виходив з того, що торговий кіоск, який належить позивачу є самочинно розміщеною малою архітектурною формою, оскільки розміщений за відсутності дозвільної документації (відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, паспорта прив`язки, інших дозвільних документів).

Луцька міська рада 05 вересня 2019 року прийняла рішення № 62/2 «Про припинення Волинській облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на вул. Глушець, 1 (площею 2,2125 га)», згідно з пунктами 1-3 якого, як це встановлено у рішенні Господарського суду Волинської області від 01 листопада 2019 року у справі № 903/723/19, вирішила: договір оренди землі, укладений між Луцькою міською радою та Волинською обласною спілкою споживчих товариств, зареєстрований у Державному реєстрі земель від 17.07.2009 за №97, поновлений додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованою у Державному реєстрі земель від 27 жовтня 2009 року за №39, додатковою угодою про поновлення договору оренди землі від 20 серпня 2015 року (право оренди земельної ділянки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 серпня 2015 року, номер запису про інше речове право: 1947530), додатковою угодою №3 про поновлення договору оренди землі від 01 листопада 2017 року (реєстрація змін до іншого речового права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10 листопада 2017 року) та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 лютого 2019 року справа №903/616/18 (реєстрація змін до іншого речового права на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 12 червня 2019 року) вважати припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено; доручити юридичному департаменту Луцької міської ради (Юрченко Н.М.) подати документи на проведення державної реєстрації припинення іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку кадастровим номером :11:050:0006 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну комісію міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру.

Із змісту ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» видно, що договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його укладено.

ч.1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Отже, враховуючи ту обставину, що договір оренди землі, укладений між Луцькою міською радою та Волинською облспоживспілкою, для обслуговування ринку «Центральний» припинений рішенням Луцької міської ради від 05 вересня 2019 року № 62/2, а право Волинської облспоживспілки на укладення договорів оренди торговельних місць з фізичними особами-підприємцями (в т. ч. з позивачем) виникало саме з вказаного договору оренди землі, відповідно строк дії таких договорів повинен був відповідати строку дії договору оренди земельної ділянки. Тому, враховуючи припинення договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний», Волинська облспоживспілка втратила право на здійснення господарювання на відповідній земельній ділянці, і як наслідок - на укладення договорів оренди торговельних місць, на підставі яких розміщувалися тимчасові споруди (в т. ч. тимчасова споруда позивача, щодо якої прийняте оскаржуване рішення).

Пунктом 1.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1330/20068 (далі - Порядок № 244), встановлено, що цей Порядок визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

В п.1.3 Порядку № 244 передбачено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно із п. 2.1, п. 2.2, п. 2.6, п. 2.7 Порядку № 244 підставою для розміщення тимчасововї споруди є паспорт прив`язки ТС (додаток 1). Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. Для оформлення паспорта прив`язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС (додаток 1); ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1); схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб`єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів України»; технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж. Зазначені документи замовником отримуються самостійно. Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Пунктом 1.9 Порядку № 244 передбачено, що розміщення тимчасової споруди на території ринку як торговельного об`єкта визначається планувальною документацією території цього ринку або проектною документацією його споруди.

Ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи позивач не надав визначених законодавством правовстановлюючих документів на тимчасову споруду, зокрема, паспорт прив`язки тимчасової споруди.

Щодо доводів апелянта про наявність паспорта ринку «Центральний», на території якого знаходиться спірна тимчасова споруда, та на пролонгований на 2020 рік з Волинською облспоживспілкою договір оренди торговельного місця, колегія суддів зазначає наступне.

Третя особа Волинська облспоживспілка не надала правовстановлюючих документів, які підтверджують речові права на земельну діяльну, на якій розміщена тимчасова споруда, спірна тимчасова споруда не може вважатися такою, що на правових підставах знаходиться на території ринку, а тому подальше розміщення тимчасової споруди (після припинення вказаного вище договору оренди землі, укладеного 17 липня 2009 року між Луцькою міською радою та Волинською облспоживспілкою) можливе з дотриманням Порядку № 244 який, зокрема, передбачає наявність паспорта прив`язки тимчасової споруди.

В п. 14.2.1, п. 14.2.5 Правил благоустрою міста Луцька видно, що якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, уповноважена контролююча особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою. У приписі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала припис, відомості про особу, на яку складений припис, та надаються пропозиції щодо усунення причин та умов, які спричиняють порушення благоустрою території. Припис підписується особою, яка його склала, і особою, на яку він складений. У разі відмови особи отримати підпис в графі «Припис одержав» робиться про це запис. У разі виявлення самовільно встановлених елементів благоустрою, його власнику вноситься припис з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу у триденний строк.

З наявного в матеріалах справи припису департаменту муніципальної варти Луцької міської ради від 02 червня 2020 року № 06221 видно, що позивачу пропонувалося усунути в строк до 05 червня 2020 року порушення у вигляді встановлення тимчасової споруди без відповідних дозвільних документів, проте в ньому міститься відмітка про відмову останнього від підпису.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність умов та правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету, оскільки ОСОБА_1 не надав правовстановлюючих та дозвільних документів на тимчасову споруду та доказів правомірного користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, на якій розміщена тимчасова споруда, та в добровільному порядку не здійснив її демонтаж.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постановою Касаційного господарського суду від 26 серпня 2020 року скасовано рішення господарського суду Волинської області від 01 листопада 2019 року у справі № 903/723/19 про відмову в задоволенні позову Волинської обласної спілки споживчих товариств до Луцької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 05 вересня 2019 року № 62/2 «Про припинення Волинській облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на вул. Глушець, 1 (площею 2,2125 га)» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно постанови Касаційного господарського суду від 26 серпня 2020 року вищевказану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а тому рішення Луцької міської ради від 05 червня 2019 року № 62/2 «Про припинення Волинській облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на вул. Глушець, 1 (площею 2,2125 га)» є чинним, у встановленому законом порядку на момент прийняття оскаржуваного рішення Виконкому не скасоване.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Інші Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 140/8953/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 04.01.2021р.