Справа № 420/14957/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 грудня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В свою чергу, позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить зупинити стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим написом № 50413 виданим 25.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, за яким 23 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63701438 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем, до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття обраних заходів забезпечення позову заявник зазначає, що в рамках виконавчого провадження ВП №63701438 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Єфіменком Денисом рлеговичем винесені постанови від 04.12.2020 та 07.12.2020 року ВП № 63701438 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно з зазначеними постановами про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника буде здійснюватися стягнення із доходів позивача у розмірі 20% до виплати суми боргу у розмірі 12 865, 00 грн., виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця 1286,50 грн. та витрати/розходи приватного виконавця за виконавчим провадженням ВП № 63701438.

Крім того, заявник зазначає, що примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 50413 виданого 25.09.2020 року може призвести до додаткових стягнень з позивача суми, зокрема, основної; винагороди приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

З наведеного вбачається, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

В свою чергу, заявником не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Так, предметом оскарження по даній справі є, зокрема, правомірність прийнятої відповідачем від 23.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП№ 63701438.

При цьому, суд зазначає, що протиправність оскаржуваної постанови не є очевидною та підлягає доведенню в ході розгляду даної адміністративної справи, а тому, задоволення заяви про забезпечення позову у даному випадку буде вирішенням судом позовних вимог по суті та виходом за межі підстав для забезпечення позову, які передбачені ст. 151 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 242, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,- відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 293-295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова