Справа № 140/15579/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року ЛуцькСправа № 140/15579/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу на підставі статті частини другої статті 15 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу за контрактом та відповідно до наказу начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12 березня 2020 року № 79-ОС Про особовий склад його звільнено із військової служби у зв`язку із закінченням контракту; вислуга років на момент звільнення (станом на 12 березня 2020 року) становить 13 років 01 місяць 04 дні, з них календарна - 09 років 05 місяців 09 днів, пільгова - 03 роки 07 місяців 25 днів. Як вказав ОСОБА_1 , він звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей, однак останній відмовив у виплаті такої, посилаючись на підпункт 1 пункту 9 глави 5 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, оскільки вислуга років у календарному обчисленні становить 9 років 05 місяців 09 днів.

Позивач вважає, що має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, адже така допомога виплачується за наявності вислуги 10 років і більше, а тому позовні вимоги просив задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі матеріалів відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов його вимоги заперечив, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.43-45), трактуючи при цьому положення пунктів 17-19 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей стосовно надання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статтею 16-2 Закону України Про відпустки. Також просив взяти до уваги, що Мостиський прикордонний загін є установою, яка фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань.

У відповіді на відзив позивач аргументацію відзиву на позовну заяву вважає некоректною та такою, що повністю не відповідає змісту позовної заяви (а.с.48-49).

Відповідач правом подати заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Крім того, учасники справи не зверталися із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні, оформленими відповідно до вимог КАС України. Суд звертає увагу, що заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за участю представника відповідача не відповідає вимогам статті 167 КАС України, а тому не підлягало вирішенню по суті.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, з урахуванням строків, визначених статтею 258 КАС України.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до витягу з наказу начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12 березня 2020 року №79-ОС капітана ОСОБА_1 , заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби Сянки (тип В) відділу прикордонної служби Сянки І категорії (тип В), звільнено з військової служби у запас за підпунктом а пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу; остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 12 березня 2020 року (а.с.24). На момент звільнення позивача з військової служби вислуга років становила 13 років 01 місяць 04 дні, з яких календарна 09 років 05 місяців 09 днів, пільгова 03 роки 07 місяців 25 днів.

ОСОБА_1 звернувся до начальника Мостиського прикордонного загону із заявою від 28 травня 2020 року, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше (а.с.33-34).

Відповідач листом від 09 червня 2020 року №11/Ш-135 повідомив ОСОБА_1 про те, що він не набув право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки на момент звільнення та виключення зі списків частини його календарна вислуга років становить 09 років 05 місяців 09 днів. При цьому відповідач, покликаючись на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558, вказав, що при визначенні права на виплату зазначеної допомоги (наявність вислуги 10 років і більше) мається на увазі наявність календарної вислуги років (а.с.35-36).

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Як визначено пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України Про розвідку, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до Законів України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей, постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які визначають види та розміри надбавок для виплат військовослужбовцям розроблено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306, далі - Інструкція №558).

Підпунктом 1 пункту 9 розділу V Інструкції №558 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

З аналізу вказаних нормативних актів слідує, що військовослужбовцям, звільненим у зв`язку із закінченням строку контракту, грошова допомога при звільненні виплачується лише за наявності вислуги 10 років і більше та підпунктом 1 пункту 9 розділу V Інструкції №558, розробленої на виконання також і Закону №2011-XII, уточнено, що при визначенні права на грошову допомогу до уваги береться календарна вислуга років. На думку суду, положення Інструкції №558 в цій частині не суперечать змісту пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, оскільки ця норма закону для розрахунку періоду щодо виплати вказаної допомоги використовує саме календарні роки служби, а не загальну вислугу, яка може включати в себе також і пільгові періоди служби.

Натомість, пільгове обчислення вислуги років враховується для призначення пенсії військовослужбовцям, а не для будь-яких інших цілей. Такий висновок випливає з аналізу положень статті 17-1 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, яким визначено зарахування стажу на пільгових умовах для призначення пенсій.

На застосування календарної вислуги років при визначенні права військовослужбовця на виплату одноразової грошової допомоги також вказує зміст абзацу шостого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, згідно з яким у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Однак, як уже зазначалось судом, на день звільнення позивача (12 березня 2020 року) його календарна вислуга становила 09 років 05 місяців 09 днів, а тому слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, визначеної пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII.

Посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17 не береться судом до уваги, оскільки стосується правовідносин, котрі виникли у липні 2017 року. Указані правовідносини регулювались Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, яка була прийнята відповідно до Закону України Про Державну прикордонну службу України та постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Правовідносини у справі, що розглядається, виникли після набрання чинності Інструкцією №558, в якій є чітка вказівка на врахування саме календарної вислуги років, а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, не можуть бути застосовані при вирішенні цієї адміністративної справи.

Про неможливість застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, на правовідносини, які виникли після прийняття Інструкції №558, вказано в ухвалі Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №400/2324/19.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлені обставини справи та аналіз положень чинного законодавства дають суду підстави для висновку, що відмовляючи позивачу у виплаті визначеної пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідач діяв правомірно, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (81300, Львівська область, місто Мостиська, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 113, ідентифікаційний код юридичної особи 14321699) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк