Справа № 947/31107/20
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/947/204/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Луняченка В.О.

за участю секретаря Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та поліцейськогов2р461 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Тхоршевської Кристини Русланівни про скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальностіта визнання протиправними дій по тимчасовому затриманню та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 27.10.2020 року звернувся ОСОБА_1 із позовом про визнання незаконними дії поліцейського Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 12.10.2020 року по тимчасовому затриманню та доставлення для зберігання на спеціальний майданчик транспортного засобу ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на вулиці Азарова, 1 у м. Одесі, а також скасування постанови серії ДП18 №853302 від 13.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по ч.3 ст. 122 КУпАП по справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Від представника співвідповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції 19.11.2020 року надійшов відзив в якому визначено про заперечення проти позову.

Як встановлено у судовому засіданні 12.10.2020 року о 15 годин 15 хвилин інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Лучковою Ольгою Вікторівною за адресою: м. Одеса, вул. В. Азарова, 1, виявила зупинений автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Враховуючи, що на думку інспектора автомобіль був зупинений із порушенням п.15.9 ж), и) Правил Дорожнього руху ( ближче 10 метрів від виїзду із прилеглої території у місце де неможливий зустрічний роз`їзд ), було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу, про що складено відповідний акт та здійснено фото фіксація.

Після звернення до управління ОСОБА_1 який як водій здійснив зупинку даного транспортного засобу 12.10.2020 року, на підставі його пояснень, яким він підтвердив місце паркування автомобілю, акту огляду та фотознімків, поліцейським УПП в одеській області ДПП Тхоршевською К.Р. 13.10.2020 року було винесено постанову серії ДП18 №853302 від 13.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по ч.3 ст. 122 КУпАП по справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. У постанові зазначено факт порушення пункту 15.9 ж) Правил дорожнього руху - здійснення зупинки у місці, де було неможливий зустрічний роз`їзд або об`їзд.

Відповідно до ст. 8 Конституції Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення ( далі КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

За ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ( далі Конвенція ) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч. 3 п. (b) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до ст. 32 Конвенції питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Таким чином судом визнається обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС ) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1,2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Правилами дорожнього руху України ( далі ПДД ) визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України ( п.1.1 ).

Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі ( п. 15.1 ПДД).

Згідно п. 15.2 ПДД за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

У відповідності до вимог п. 15.9 ПДД 15.9. зупинка забороняється, зокрема: ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

В силу положень статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

На фотографіях яки подані стороною відповідача вбачається факт зупинки транспортного засобу у правого узбіччя дороги з двохстороннім рухом та однією смугою для руху у кожному напрямку, яка розділена переривчастою лінією.

Під час огляду транспортного засобу та складення акту тимчасового затримання на місці інспектором не було здійснено визначення ширини полоси смуги у напрямку руху де була зупинений автомобіль, не було здійснено визначення відстані від зупиненого транспортного засобу до виїзду з прилеглої території, таким чином визначення факту суттєвої перешкоди для руху були здійснено інспектором на власний розсуд.

Крім того судом не приймається як належний доказ окрема фотографія із фото знаку 3.34 « зупинку заборонено» із зазначенням того, що автомобіль позивача було припарковано в зоні дії цього знаку, так як дана фотографія зроблено окремо від інших і на неї відсутній автомобіль позивача, з фото не вбачається де саме було припаркований транспортний засіб а крім того. А ні у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності а ні у акті огляду та тимчасової затримки транспортного засобу не зазначено, що автомобіль було припарковано у зоні дії знаку 3.34, що є порушення підпункту а п. 15.10 ПДД.

Враховуючи що презумпція доведеності правомірності своїх дій та рішень згідно КАС покладена на відповідача а доведеність факту порушення правил дорожнього руху на інспектора патрульної поліції суд приходить до висновку про недоведеність з боку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції факту порушення з боку ОСОБА_1 п. 15.9 Правил дорожнього руху що є обов`язковою складової наявності складу адміністративного правопорушення а також факту того, що припаркований 12.10.2020 року за адресою вулиці Азарова, 1 у м. Одесі автомобіль засобу ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 суттєво перешкоджав дорожньому руху, що є обов`язковою підставою для можливості тимчасового затримання транспортного засобу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 241-243,245,246,250,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції ( , місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 ) та поліцейського 2р461 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Тхоршевської Кристини Русланівни ( місце роботи: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5 ) про скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальностіта визнання протиправними дій по тимчасовому затриманню та доставлені транспортного засобу на спеціальний майданчик.

Визнати дії поліцейського Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 12.10.2020 року по тимчасовому затриманню та доставлення для зберігання на спеціальний майданчик транспортного засобу ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на вулиці Азарова, 1 у м. Одесі.

Скасувати постанову серії ДП18 №853302 від 13.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по ч.3 ст. 122 КУпАП по справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Повний текст рішення було виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду, через Київський районний суд м. Одеси, апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду виготовлено 04.01.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.