Справа № 759/20970/19
Суддя: Кириленко Т. В.
Дата ухвалення: 2020-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20970/19

пр. № 2-а/759/46/20

23 листопада 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Істоміній О.Г.

з участю представника відповідача Рудік А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві Аксюкова Сергія Миколайовича, 3-тя особа Головне управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб ГУ ДПС у м. Києві Аксюкова С.М. про визнання протиправною та скасування постанови від 31.10.2019 року про накладення на неї штрафу в розмірі 510грн.

В обґрунтування позову зазначає, що працівниками ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового,валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року.

6.11.2019р. поштою вона отримала постанову начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного Управління ДПС у м. Києві Аксюкова С.М. від 31.10.2019р. про накладення адміністративного стягнення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 510грн.

Позивачка вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам КУпАП, а саме: постанова не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи, чіткої кваліфікації вчиненого правопорушення, оскільки не зазначено частини статті 165-1 КУпАП, винесена у її відсутність, чим порушено її право на захист, та не уповноваженою особою. Крім того, адміністративне стягнення накладено поза межами строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 12.03.2020р. залучено в якості 3-ї особи Головне управління Державної податкової служби у м. Києві

У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, просить слухати справу у його відсутність, позов підтримує.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, працівниками ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року.

У ході перевірки встановлено порушення позивачкою:

1.п. 44.6 ст. 44 ПКУ №275 не забезпечення зберігання книги обліку доходів та витрат за період з 06.03.2018 по 31.12.2018

2.п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 р IV ПКУ №2755-УІ у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 1860309,29 грн., в тому числі по періодах за 2016 - 415439,29 грн., 2017 - 500293,60 грн., 2018-944576,40 грн.

3.п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ №2755-УІ не перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників в сумі 64975,20 грн., в тому числі за січень - грудень 2016 р. в сумі 3931,20 грн., за січень 2017 р. в сумі 1152 грн., квітень 2017 р. в сумі 576 грн., та січень -грудень 2018 р. в сумі 59319 грн.

4.п. 16-1 підрозділ 10 розділ XX ПКУ №2755-УІ не перераховано до бюджету військового збору із заробітної плати найманих працівників за січень-грудень 2018 р. в сумі 4943,25 грн.

5.п. 16-1 підрозділ 10 розділ XX ПКУ №2755-VI у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період, що перевірявся на суму 155025, 78 грн. в тому числі по періодах за 2016 - 34619,94 грн., 2017 - 41691,14 грн., 2018 - 78717,70 грн.'

6.абз. З ч. 8 ст. 9 Закону №2464-УІ в результаті чого нараховано єдиний внесок, що підлягає сплаті на загальну сум)' 330185,53 грн., в тому числі за 2015 в сумі 2380,30 грн., 2016 р. в сумі 88081,20 грн., 2017р. в сумі 102121,92 грн., 2018р. в сумі - 137602,08 грн.

7.абз. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2464-УІ в частині несвоєчасної сплати єдиного внеску із сум заробітної плати.

8.п. 181 ст. 181 п. 187.1 ст. 187 ПКУ №2755-УІ встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ за період, що перевірявся з 01.01.2016 по 31.12.2018 в загальному розмірі 952495 грн., у тому числі по періодах: за січень 2016р. в сумі 28824 грн., лютий 2016 р. в сумі 9719 грн., березень 2016 р. в сумі 6477 грн., квітень 2016 р. в сумі 21535 грн., травень 2016 р. в сумі 25865 грн., червень 2016 р. в сумі 21941 грн., липень 2016 в сумі 23066 грн., серпень 2016 р. в сумі 24574 грн., вересень 2016 р. в сумі 22328 грн., жовтень 2016 р. в сумі 24816 грн., листопада 2016 року в сумі 26790 грн., грудень 2016 року в сумі 26660 грн., за січень 2017р. в сумі 22998 грн., лютий 2017 р. в сумі 20436 грн., березень 2017 р. в сумі 20434 грн., квітень 2017 р. в сумі 16043 грн., травень 2017 р. в сумі 18971 грн., червень 2017 р. в сумі 22104 грн., липень 2017 в сумі 25217 грн., серпень 2017 р. в сумі 27608 грн., вересень 2017 р. в сумі 26171 грн., жовтень 2017 р. в сумі 26707 грн., листопада 2017 року в сумі 27387 грн., грудень 2017 року в сумі 39453 грн., за січень 2018р. в сумі 30238 грн., лютий 2018 р. в сумі 16987 грн., березень 2018 р. в сумі 33575 грн., квітень 2018 р. в сумі 29828 грн., травень 2018 р. в сумі 31451 грн., червень 2018 р. в сумі 34708 грн., липень 2018 в суш 32600 грн., серпень 2018 р. в сумі 34515 грн., вересень 2018 р. в сумі 34565 грн., жовтень 2018 р. в сумі 37119 грн., листопада 2018 року в сумі 40571 грн., грудень 2018 року в сумі 40216 грн.

9. п. 187.1. ст. 187 п. 201.10 ст. 201 р. 5 ПКУ №2755-УІ ФОП ОСОБА_1 не складено, не зареєстровано в ЄРПН 1032957 грн., у тому числі по періодах: за березень 2016 р. в сумі в сумі 12533 грн., квітень 2016 р. в сумі 26875 грн., травень 2016 р. в сумі 25155 грн., червень р. в сумі 23285 грн., липень 2016 в сумі 27589 грн., серпень 2016 р. в сумі 27068 грн., вересень 2016 р. в сумі 22876 грн., жовтень 2016 р. в сумі 25427 грн., листопада 2016 року в сумі 32685 грн., грудень 2016 року в сумі 29888 грн., за січень 2017р. в сумі 24264 грн., лютий 2017 р. в сумі 20613 грн., березень 2017 р. в сумі 23793 грн., квітень 2017 р. в сумі 16043 грн., травень 2017 р. в сумі 21391 грн., червень 2017 р. в сумі 27111 грн., липень 2017 в сумі 25217 грн., серпень 2017 р. в сумі 35616 грн., вересень 2017 р. в сумі 27150 грн., жовтень 2017 р. в сумі 27785 гри., листопада 2017 року в сумі 28811 грн., грудень 2017 року в сумі 44720 грн., за січень 2018р. в сумі 31773 грн., лютий 2018 р. в сумі 26441 грн., березень 2018 р. в сумі 37305 грн., квітень 2018 р. в сумі 35434 грн., травень 2018 р. в сумі 47382 грн., червень 2018 р. в сумі 36695 грн., липень 2018 в сумі 35468 грн., серпень 2018 р. в сумі 35490 грн., вересень 2018 р. в сумі 35453 грн., жовтень 2018 р. в сумі 44783 грн., листопада 2018 року в сумі 42209 грн., грудень 2018 року в сумі 48629 грн.

10. п. 1 ст. З ЗУ від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зі змінами та доповненнями, в частині не проведено через реєстратори розрахункових операцій суми отриманих доходів з застосуванням платіжних карток у 2016-2018 роках в розмірі 1560884 грн. з ПДВ, 2017 р. в розмірі 1882023.79 грн., з ПДВ, 2018 р. в розмірі 2537197, 87 грн., з ПДВ.

11.п. 176.2 «б» ст. 176 р. IV ПКУ №2755-УІ в частині вказаних недостовірних відомостей у податковому розрахунку за формою №1-ДФ за І-ІУ квартал 2016 р., І-ІІ квартал 2017р., І-ІУ квартал 2018 р.

За наслідками перевірки складено акт від 16.09.2019р. (а.с. 18-49).

22.10.2019 року посадовою особою ГУ ДПС у м. Києві Харченко Т.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідного до якого ФОП ОСОБА_1 вчинила порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування період з 01.01.2015р. по 31.12.2018р., що виявлено актом перевірки від 16.09.2019р. № 36/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 порушено абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984р. із змінами та доповненнями (а.с. 84).

Постановою начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб ГУ ДПС у м. Києві Аксюкова С.М. від 31.10.2019 року притягнуто ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 165-1 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 510 грн. (а.с. 8-9).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2014-2018р.р.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, ст. 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу стягнення у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У відповідності до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КпАП України, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У силу приписів ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

При цьому частиною 1 статті 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску; подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 165-1 КпАП України передбачено, що порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 256 КпАП України визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Однак, у порушення наведених вимог ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення від 22.10.2019р. не зазначено, в чому саме полягало порушення, які конкретно неправомірні винні дії або бездіяльність вчинені позивачкою в період з 01.01.2015р. по 31.12.2018р., тобто не визначено, в чому саме полягало порушення порядку нарахування єдиного внеску.

Не містить вказаних відомостей і постанова про накладення адміністративного стягнення від 31.10.2019р., в якій, всупереч протоколу, період порушення порядку нарахування зазначений 2014-2018р.р.

Крім того, всупереч вимог ст. 256 КпАП України у протоколі від 22.10.2019 року №32 та в оскаржуваній постанові від 31.10.2019р. не зазначено, яка саме частина статті 165-1 КпАП України передбачає відповідальність за вчинене особою правопорушення і за якою частиною даної статті притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 . При цьому судом враховується, що згадана норма статті 165-1 КпАП України містить у собі сім частин, а тому незазначення жодної з них унеможливлює визначення особою, щодо якої складено такий протокол та винесено постанову, визначити повний склад правопорушення та бути обізнаною про чітку кваліфікацію правопорушення, за яке вона була притягнута до адміністративної відповідальності.

Поряд з викладеним суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 38 КпАП України адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Судом враховується, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 указаного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

При цьому за правилами ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першоїстатті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Тобто, положеннями Закону передбачено обов`язок платника єдиного внеску забезпечувати подання звітності до податкового органу протягом визначеного ч. 8 ст. 9 Закону періоду та сплачувати єдиний внесок щомісячно чи щоквартально до 20 числа місяця, який настає за таким звітним періодом.

Викладене, у свою чергу, свідчить, порушення порядку нарахування єдиного внеску не може вважатися триваючим, позаяк подання звітності щодо його нарахування і сплата повинні відбуватися у межах визначеного Законом строку.

У свою чергу, положеннями ст. 177 ПК України врегульовано питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, пунктом 177.10 якої передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Такий обов`язок закріплений також у пп. 296.1.2 п. 296.1 ст. 296 ПК України, згідно якого платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів та витрат такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги.

Отже, порушення наведених норм Податкового кодексу полягає, зокрема, у незабезпеченні ведення передбачених указаними законодавчими приписами облікових документів або неналежному їх веденні.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що триваючим правопорушенням є проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, на противагу триваючому, разовим є порушення, яке виразилося в однократному порушенні вимог Закону, яке не має під собою непереривного невиконання обов`язків визначених правовою нормою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час перевірки встановлено факти незабезпечення зберігання книги обліку доходів та витрат у період з 06.03.2018 року по 31.12.2018 року, не перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати за січень-грудень 2016р.я. січень, квітень 2017р., січень-грудень 2018р., занижено податкові зобов`язанні з ПДВ за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р.

Усі вищенаведені порушення, окрім незабезпечення зберігання книги обліку доходів та витрат, є разовими порушеннями Закону та Податкового кодексу, вони не мають триваючого характеру та не проявляються у триваючому безперервному порушенні закону у вигляді невиконання обов`язків визначених правовою нормою протягом певного часу.

Указані порушення обумовлені певними діяннями щодо нарахування і сплати єдиного внеску, а також неналежному веденні обліку. Їх зміст і характер вказує на те, що вони є разовими і закінченими проступками станом на момент проведення перевірки. Відповідно, з урахування положень ч. 1 ст. 38 КпАП України адміністративне стягнення за такі правопорушення має бути накладено на винну особу протягом двох місяців з дня вчинення правопорушення.

Оскільки вказані порушення встановлені за періоди з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, то станом на день прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, а саме - на 31.10.2019 року, двомісячний строк для застосування до позивачки адміністративного стягнення, який обраховується з дати вчинення порушення, сплинув.

Щодо незабезпечення зберігання книги обліку доходів та витрат за період з 06.03.2018 по 31.12.2018р. то суд вважає за необхідне зазначити, що таке правопорушення є триваючим у розумінні ч. 1 ст. 38 КпАП України. Разом з тим, контролюючим органом в акті перевірки, а також у протоколі від 22.10.2019 року №32 зафіксовано, що таке правопорушення мало місце до 31.12.2018 року. Доказів, що останнє тривало до моменту його виявлення у ході проведення у вересні 2019 року перевірки, відповідачем не надано. За таких обставин, обмеживши тривалість даного правопорушення 31.12.2018 року, ГУ ДПС у м. Києві самостійно встановило момент його завершення - 31.12.2018 року, що, у свою чергу, свідчить про те, що накладення за його вчинення адміністративного стягнення 31.10.2019 року також відбувалося поза межами визначених ст. 38 КпАП України строків.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, прийняття оскаржуваної постанови від 31.10.2019 року в частині накладення санкцій мало місце поза межами встановленого ч. 1 ст. 38 КпАП України строку, що є наслідком її скасування.

Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, Європейський суд у справі «Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG» (1975, AC 591 at 638) вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі «Yvone van Duyn v. Home Office», принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (п. 128), та «Беєлер проти Італії» (п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п. 74 рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії»).

З урахуванням наведеного і зважаючи на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята поза межами встановлених ст. 38 КпАП України строків, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного індивідуального акту як такого, що прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами правового поля з порушенням строку накладення стягнення.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що постанова начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві Аксюкова Сергія Миколайовича від 31 жовтня 2019 року про накладення адміністративного стягнення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 510грн. не може вважатися законною та обгрунтованою, оскільки не містить відомостей про те, за які саме дії ОСОБА_1 притягнута до відповідальності, не містить точної кваліфікації адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення накладено поза межами встановлених ст. 38 КпАП України строків.

Зазначене свідчить про необхідність задоволення позову та скасування вказаної постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві Аксюкова Сергія Миколайовича від 31 жовтня 2019 року про накладення адміністративного стягнення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 510грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів від дня його складання через Святошинський районний суд міста Києва.

Суддя Т.В. Кириленко