Справа № 260/3321/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 грудня 2020 рокум. Ужгород№ 260/3321/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р. О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України у Закарпатській області від 12 березня 2020 року №1174; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ТУ ДСА України в Закарпатській області від 12 березня 2020 року №1174.

Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що він являється суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітку на посаді судді. У зв`язку з отриманням оновленої довідки про суддівську винагороду він звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці. Однак у проведенні такого йому було відмовлено з тих мотивів, що право на такий виникає за зверненнями, що надійшли після 18.02.2020 та для яких момент виникнення права настав не раніше 18.02.2020. Вказане рішення відповідача вважає протиправним та таким, що порушує норми Конституції України, гарантії незалежності суддів, суперечить рішенню Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 р., а тому підлягає скасуванню.

02 листопада 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №0700-0702-7/38838 від 27.10.2020, відповідно до змісту якого проти задоволення позовних вимог заперечив. Зокрема, зазначив, що розділом XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та, відповідно, розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання. Наголошує на тому, що позивач таке оцінювання не проходив, а у відставку вийшов до набрання чинності Закону №1402-VIII. Після визнання Конституційним Судом України неконституційними вказаних положень Закону №1402-VIII Верховною Радою України не прийнято окремого нормативно-правового акту з питань урегулювання порядку здійснення такого перерахунку. Зазначає, що суддям у відставці, в тому числі і позивачу, яким за зверненнями до 18.02.2020 перерахунок проведено з 01.01.2020, наступний перерахунок буде здійснено при збільшенні суддівської винагороди після 18.02.2020, тобто з 01 січня 2021 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 грудня 2017 року рішенням Вищої ради правосуддя №4012/0/15-17 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звільнено з посади судді Перечинського районного суду Закарпатської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Перечинського районного суду Закарпатської області №60-3.6 від 12.12.2017 ОСОБА_1 відраховано зі штату Перечинського районного суду Закарпатської області з 12 грудня 2017 року на підставі поданої заяви та рішення Вищої ради правосуддя від 12 грудня 2017 року.

Протоколом Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області №6680 від 28.12.2017 ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди.

З метою проведення перерахунку довічного грошового утримання 12 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою, до якої долучив довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №1174 від 12.03.2020, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Закарпатській області.

21 березня 2020 року рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №3 у задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви було відмовлено у зв`язку з відсутністю права на такий перерахунок. Зокрема зазначено, що звернення за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці проводиться у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Станом на день подання заяви питання визначення базового розміру посадового окладу судді визначено ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою встановлено, що зміна окладів, зумовлена зміною прожиткових мінімумів для працездатних, розмір якої встановлено на 1 січня календарного року. Тому, оскільки рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 набрало законної сили 18 лютого 2020 року, право на перерахунок виникає за зверненнями, що надходять з 18 лютого 2020 року та для яких момент виникнення права настав не раніше 18 лютого 2020 року.

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у проведенні перерахунку його довічного грошового утримання судді у відставці протиправними, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1402).

Нормами ч. 1 ст. 112 Закону №1402 встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

Відповідно до п. 4 ч 6 ст. 126 Конституції України, підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно ч. 1 ст. 142 Закону №1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Разом з тим, ч. 2 ст. 142 Закону №1402 встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно ч. 3 ст. 135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Нормами ч. 4 ст. 142 Закону №1402 передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 5 ст. 142 Закону №1402).

Таким чином, нормами Закону №1402 розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поставлено в залежність від суддівської винагороди діючого судді та передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду здійснювати перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді.

Однак Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402 були передбачені певні особливості визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, зокрема, п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 (у редакції, чинній до 18 лютого 2020 року) встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 р. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вийшов у відставку до досягнення граничного віку, передбаченого нормами ч. 1 ст. 142 Закону №1402, та після набрання чинності вказаного законодавчого акту без проходження кваліфікаційного оцінювання, з огляду на що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області як суддя у відставці, що отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010, тобто в розмірі, встановленому абз. 2 п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 (у редакції, чинній до 18 лютого 2020 року).

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), вищевказані положення п. 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402.

Зокрема, приймаючи вказане рішення Конституційний Суд України виходив з того, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З огляду на вищенаведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №2-р/2020 від 18.02.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Закарпатській області ОСОБА_1 було видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №1174 від 12.03.2020, яка була подана до ГУ ПФУ в Закарпатській області для проведення перерахунку його довічного грошового утримання. Свою відмову провести вказаний перерахунок відповідач мотивує тим, що право позивача на такий настане тільки після 01 січня 2021 року з огляду на те, що зміна розміру посадового окладу судді залежить від зміни прожиткового мінімуму для працездатних, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оцінюючи правомірність такого рішення суб`єкта владних повноважень на предмет його відповідності законодавчим нормам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

З огляду на що, суд вважає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а тому з 19 лютого 2020 року (наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020) в ОСОБА_1 виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402 з розрахунку суддівської винагороди, визначеної відповідно до ст. 135 вказаного законодавчого акту.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своєму рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20 (№Пз/9901/5/20), що набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд враховує, що дана адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, наведених в рішенні Верховного Суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі №Пз/9901/5/20. Зокрема, позивачі мають статус судді у відставці та не проходили (не пройшли) кваліфікаційне оцінювання суддів під час перебування на посаді судді та (або) не пропрацювали на посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання; відповідачем у них є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи) - територіальні органи Пенсійного фонду України - Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку із відмовою відповідним територіальним органом Пенсійного фонду України здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці після 18.02.2020 (дата ухвалення рішення Конституційного Суду України №2-р/2020) з врахуванням розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу - судді у відставці, який не проходив (не пройшов) кваліфікаційне оцінювання суддів та (або) не пропрацював на відповідній посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді, у правовідносинах, що виникли після дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що право на перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці в нього виникло не з 01 січня 2020 року, як зазначено в заявлених позовних вимогах, а саме з 19 лютого 2020 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з врахуванням зазначеного.

Окрім того, не підлягає задоволенню позовна вимога в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Закарпатській області по відмові в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з огляду на те, що саме оскарженим рішенням відповідача №3 від 21.03.2020 були в даному випадку порушені права позивача.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №3 від 21.03.2020, а також зобов`язання здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області №1174 від 12.03.2020 з урахуванням фактично виплачених сум.

Стосовно позовної вимоги про проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90% від грошового утримання судді, яких працює на відповідній посаді, суд вважає таку передчасною.

Так, суд зазначає, що захисту підлягає виключно порушене право, а рішення суду не може стосуватися правовідносин, які можуть скластися у майбутньому.

Тому оскільки право позивача станом на день звернення до суду з даним позовом в цій частині не порушене, так як перерахунок не проведено, а такі позовні вимоги стосуються правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому, то підстави для їх задоволення відсутні.

З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Стосовно клопотання позивача допустити рішення в частині присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання суд зазначає наступне.

Вичерпний перелік судових рішень, що виконуються негайно, визначений нормами ст. 371 КАС України. Разом з тим, дана категорія справ вказаним переліком не передбачена. Зокрема, суд вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не є пенсією в розумінні норм пенсійного законодавства, натомість є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді (рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011).

Більше того, спір в даній адміністративній справі виник не з приводу присудження виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання, а щодо відмови уповноваженого органу провести перерахунок суми такого за відомостями оновленої довідки.

З огляду на вищенаведене клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Також разом з позовом позивач заявив клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, згідно з нормами процесуального законодавства встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є диспозитивним правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних побоювань можливості невиконання суб`єктом владних повноважень прийнятого судом рішення в майбутньому.

Ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

В клопотанні про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивач не навів аргументованих доводів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання та встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №3 від 21.03.2020 про відмову в перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області №1174 від 12.03.2020.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити, починаючи з 19 лютого 2020 року, перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області №1174 від 12.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 420,40 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяР.О. Ващилін