Справа № 572/2247/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 рокуСправа № 572/2247/20 пров. № А/857/14580/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2020 року (суддя Рижий О.А., м.Сарни) у справі за його позовом до поліцейського роти з обслуговування м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Парій Дмитра Юрійовича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до поліцейського роти з обслуговування м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Парія Д.Ю. (далі Поліцейський, ДПП відповідно) та ДПП в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.08.2020 серії ДПО18 №668286 (далі Постанова) та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що не порушував вимог «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР), оскільки під час руху був пристебнутий ременем безпеки, відтак Поліцейський не мав достатніх підстав для зупинки транспортного засобу, що в подальшому призвело до притягнення до адміністративної відповідальності за не проходження щозмінного передрейсового медичного огляду.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що

зібрані по справі докази свідчать, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив вимоги ПДР, а тому винесена відповідачем Постанова є законною.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені без додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.08.2020 о 06/57 год водій керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки, при цьому був не пристебнутий ременем чим порушив вимоги пункту 2.3 «в» ПДР. При перевірці документів виявилося, що водій при перевезенні вантажу у внутрішньому сполученні не мав при собі подорожнього листа з відомостями про проходження передрейсового медичного огляду та огляду технічного стану транспортного засобу, чим порушив постанову КМУ «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» від 25.02.2009 №207 (далі Постанова №207, Перелік відповідно), статті 30, 34 «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-III), статті 45, 34 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон №3353-XII) та пункт 22 ПДР.

На підставі викладеного позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною п`ятою статті 121, частиною дев`ятою статті 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с.5).

Статтею 14 Закону №3353-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Стаття 34 Закону №3353-XII передбачає порядок реєстрації та обліку транспортних засобів.

За змістом статті 45 Закону №3353-XII медичний огляд проводиться з метою визначення здатності кандидатів у водії і водіїв до безпечного керування транспортними засобами. Зазначений огляд включає: попередні, періодичні, щозмінні передрейсові і післярейсові огляди, а також позачергові огляди, зумовлені необхідністю. Періодичність оглядів, порядок їх проведення і направлення водіїв на позачергові огляди визначаються спільним актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, і Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 30 Закону №2344-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов`язаний: забезпечувати дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт; забезпечувати контроль технічного та санітарного стану автобусів чи таксі перед початком роботи; забезпечувати проведення щозмінного передрейсового та післярейсового медичного огляду водіїв транспортних засобів; забезпечувати водіїв необхідною документацією тощо.

Проте, як видно з матеріалів справи позивач не здійснював перевезення пасажирів. Транспортний засіб яким він керував призначений для перевезення вантажу, відтак зазначення у Постанові порушення скаржником вимог статті 30 Закону №2344-III є безпідставним.

Згідно статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Підпунктом «в» пункту 2.3 ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до частини п`ятої статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2 частини першої статті 32 Закону України «Про Національну поліцію»(в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Інших підстав для перевірки документів на право керування транспортним засобом, у посадової особи відповідача, в спірних відносинах не було.

Згідно зі статтею 280 КУпАП ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

До матеріалів справи відповідачем було долучено відеоматеріали з нагрудної камери Поліцейського на яких зафіксовано, лише розмову позивача з патрульним. Сам факт обставин, що під час руху водій не був пристебнутий ременем безпеки дані відеоматеріали не містять (а.с.37).

З огляду на встановлені обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача щодо не підтвердження поданими відповідачем доказами факту правопорушення за вчинення якого відносно нього складено Постанову.

Відповідно до частини дев`ятої статті 133-1 КУпАП перевезення пасажирів чи вантажів водієм, який не пройшов щозмінного передрейсового медичного огляду водіїв транспортних засобів, або перевезення без проведення передрейсового контролю технічного стану транспортних засобів тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.4 «Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України 31.01.2013 №65/80 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 22.02.2013 за №308/22840; далі - Положення) закріплено вимоги відповідно до яких щозмінному передрейсовому та післярейсовому медичним оглядам підлягають водії транспортних засобів підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб-підприємців, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пункту 4.6 Положення результати проведеного передрейсового та післярейсового медичного огляду заносяться до Журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв (далі - Журнал) за формою згідно з додатком 3 до цього Положення. Медичний працівник власноруч заповнює усі графи Журналу, а водій ставить свій підпис у графі «Підпис водія про відсутність скарг». За наявності дорожнього листа медичним працівником робиться запис у ньому про результат контролю стану здоров`я водія автотранспортного засобу.

За нормами пункту 1, 2 Переліку для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, та для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідним, зокрема, є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

У підпункті «г» пункту 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Згідно з пунктом 1 «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 №363 (зареєстровано в МЮУ 20.02.1998 за № 128/2568; далі Правила) вантаж - всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу.

Оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР, то апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в тому числіподорожнього листа, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною дев`ятою 133-1 КУпАП.

З врахуванням наведеного слідує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду наявності підстав вважати, що позивач вчинив або мав намір вчинити правопорушення, яке могло б бути підставою для вимагання працівником поліції пред`явлення документів.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як видно із долучених до матеріалів справи документів, а саме подорожнього листа вантажного автомобіля від 05.08.2020 №874 позивач-апелянт 05.08.2020 здійснював перевезення вантажу з міста Сарни у місто Луцьк. Згідно медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом від 25.01.2019 серія 10ААЕ №765626 (дійсна до 25.01.2021) ОСОБА_1 , придатний для перевезення вантажів автомобілями дозволена максимальна маса яких перевищує 75000 кілограмів. Відповідно до журналів реєстрації операцій перевірки технічного стану КТЗ контрольно-пропускним пунктом, перевірки укомплектованості і контролю за самовільним усуненням змін у конструкцію і комплектність КТЗ, графіка перевірки технічного стану КТЗ автомобіль VolvoFH420 державний номерний знак НОМЕР_1 пройшов технічний огляд.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення, а судом першої інстанції не взято до уваги долучених позивачем документів та наведених ним у позові доводів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що Постанова підлягає скасуванню, і закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС).

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 5 серпня 2020 року серії ДПО18 №668286і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний

Повне судове рішення складено 5 січня 2021 року.