Справа № 214/7708/20
Суддя: Чернова Н. В.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7708/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Звада Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до батальйону патрульної поліції у місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №3360889 від 30.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправною, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн.00 коп.; провадження по справі закрити.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вину у скоєнні вказаного у постанові правопорушення він не визнає, оскільки його не вчиняв, та з вказаною постановою не згоден і вважаю її такою, що не відповідає вимогам Закону у зв`язку з допущеними при її винесенні порушеннями як норм матеріального, так і процесуального права. Відповідно до прямих приписів чинного законодавства, а саме -абз.3ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху крім даних, визначених частиною другою цієї статті,повинна містити відомості про (зокрема) технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). При винесенні вказаної постанови застосовувався відеозапис, знятий (як я зрозумів) боді камерою та відеореєстратором, проте в описовій частині постанови відомості про нього відсутні, а у графі «7.До постанови додаються» постанови тільки зазначено про додаток до постанови у вигляді «відео з боді камери ві 01061, відео з відеореєстратора 2116», що вочевидь, не є передбаченим абз.3 ч.3 ст.283 КУпАП зазначенням «відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис», а є переліком додатків, що додаються до постанови. До його екземпляру постанови такі додатки не додавалося, йому не вручались.

Відповідачем у справі зазначено про ніби то порушення ним вимог «п. 33 Правил дорожнього руху України», тобто пункту 33, однак у Правилах дорожнього руху України відсутній пункт 33 як такий, проте наявний розділ 33 «Дорожні знаки», який має 7 підрозділів, кожен з яких містить десятки, а разом - сотні підпунктів з зазначеннями дорожніх знаків.

У вказаній постанові в порушення абз.5 ч.2 ст.283 КУпАП не зазначено точну кваліфікацію ніби то допущеного ним порушення Правил дорожнього руху України, проте зазначено посилання на неіснуючий «пункт 33 Правил дорожнього руху України», якого у Правил дорожнього руху України немає.

При розгляді вказаної справи на місці та винесенні оскаржуваної постанови його було позбавлено можливості зазначити свою позицію стосовно даної ситуації, оскільки ніяких пояснень у нього не відбиралося, і ніде не мав змоги надати їх, окрім як зазначити про свою незгоду з постановою під час її підписання, що він і зробив.

Вказані факти можуть бути підтверджені відеозаписом з нагрудної камери співробітника УПП, що знаходилися на місці винесення постанови.

Ввідповідачем при винесенні вказаної постанови було порушено його право на захист в частині фактичного недопущення мого захисника (представника) до участі в розгляду справи.

Так, після оголошення відповідачем «Зараз відбудеться (або розпочинається - дослівно не пам`ятаю) розгляд справи на місці», позивачем було заявлено про необхідність залучення адвоката для розгляду справи.

Співробітником поліції було заявлено, що він надає йому час для пошуку захисника (вочевидь, на місці складання протоколу на розгляду справи).

При цьому, розпочатий розгляд справи (про що було заявлено відповідачем) призупинено не було, інший час чи місце розгляду не призначено.

Також співробітнику БПП було достеменно відомо після встановлення його даних згідно переданих документів, що він є мешканцем іншого міста, віддаленого більш, ніж на 100 км, і у другій половині дня останнього робочого дня тижня (п`ятниці), у який проходив вищевказаний розгляд справи, в чужому незнайомому місті, на місця складання постанови, вочевидь був абсолютно позбавлений реальної можливості знайти адвоката.

При цьому, розгляд справи на інший час та дату перенесений не був, і співробітник БПП, пояснивши, що безкоштовного адвоката він йому не надасть, бо не маю на нього права, та негайно повернувся до розгляду матеріалів на місці.

Також відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було пред`явлено належних доказів ніби то вчинення ним вказаного правопорушення. Позивачу в ході спілкування з відповідачем до оголошення ним про початок розгляду справи було запропоновано переглянути на екрані мобільного телефону відеозапис того, що він не повернув на початку перехрестя направо, а продовжив рух прямо, повз перший поворот на перехрестя направо, до другого повороту направо на ньому ж. Вказаний факт він не заперечую, і при цьому вважаю, що вимоги Правил дорожнього руху України він цим не порушував.

Згідно абз.2,3 п.8.2.1 Правил дорожнього руху України, дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Аналогічні вимоги містяться і у п.п.41, 41.1, 41.2 Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014 (п. 10.1.1.), а саме:

Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і темний час доби, (...). При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечення спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

Водночас, вказані вище вимоги Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014 та абз.2,3 п.8.2.1 Правил дорожнього руху України були грубо порушені при встановленні дорожнього знаку, вимоги якого, як вважає відповідач, він порушив.

Вказаний дорожній знак розміщений на близькій відстані безпосередньо за великим рекламним щитом, розташованим над проїжджою частиною, який перекриває та не дає змоги побачити повністю вказаний дорожній знак з відстані у 100 метрів, прямо зазначеної у абз.2 п.8.2.1 Правил дорожнього руху України та ДСТУ 4100-2014.

Так, вказаний дорожній знак фактично взагалі не видимий та повністю перекритий вказаним рекламним щитом вже з відстані близько 70 метрів.

Вказане підтверджується фото, зробленими ним на місці його розташування (фото 1). Аналогічне видно також при використанні загальнодоступного інтернет - сервісу «GoogleStreetView» (роздруківка з зазначенням адреси інтернет - посилання додається). Відстань до знаку можна перевірити за допомогою вказаного на роздруківці масштабу, що не потребує спеціальних знань(роздруківка місця розташування знаку з загальнодоступного сервісу GoogleMaps з інтернет-посиланням додається).

При цьому зазначаю, що використання в судовій практиці роздруківок загальнодоступних інтернет-сервісів неодноразово знаходило відображення у рішеннях Верховного Суду (як приклад рішення КАС, справа №812/1264/17), а тому є законним та допустимим.

При дозволеній у місті швидкості руху у 50 км/год, автомобіль за секунду проїжджає близько 14 метрів, і, отже, у водія транспортного засобу є усього близько 5 секунд після того, як дорожній знак з`явиться у полі його зору з-за рекламного щита, щоб його побачити, оцінити обстановку та прийняти рішення.

З роздруківки іншого фото, здійсненого ним з місця, яке розташовано позаду вищевказаного дорожнього знаку, видно розташування вказаного знаку та розміри великого рекламного щита (фото 2) у порівнянні.

Окрім того, відповідно до вимог п. 10.7.17 ДСТУ 4100-2014 та розділу 33.5 «Інформаційно- вказівні знаки» Правил дорожнього руху України , зазначений дорожній знак повинен встановлюватися перед перехрестям.

Згідно визначення, наданого у п. 1.10 Правил дорожнього руху України, перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг.

При цьому, як видно з фото 5 (додається), вказаний дорожній знак встановлено не перед перехрестям, а на самому перехресті, оскільки стовп, на якому розмішено трос, на якому підвішений вказаний знак, розташований після початку заокруглення країв проїзної частини, тобто знову ж таки - з порушенням вимог ДСТУ 4100-2014та розділу 33.5 «Інформаційно-вказівні знаки» Правил дорожнього руху України.

За таких обставин, враховуючи, що дорожній знак, за ніби то порушення вимог якого його притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлений з численними, грубими порушеннями вимог п.8.2.1 Правил дорожнього руху України та Національного стандарту України «Знаки дорожні». Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014, вважаю, що його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення зазначених вимог.

У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що винесена постанова є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 12.11.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності відповідача.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу без сторін на підставі наявних у ній матеріалів.

Так, судом встановлено, що 30.10.2020 року інспектором поліції Михайловським С.С. винесено постанову серії ЕАМ №3360889 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у зв`язку з порушенням ним п. 33 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. в дохід держави.

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що ОСОБА_1 30.20.2020 року о 14-55 годин, в м. Кременчук по вул. Небесної Сотні, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу д.з. 5.16 (рух по смузі праворуч) здійснив рух прямо, чим порушив п. 33 ПДР України, а саме порушення вимог дорожніх знаків.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в провину, що 30.20.2020 року о 14-55 годин, в м. Кременчук по вул. Небесної Сотні, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу д.з. 5.16 (рух по смузі праворуч) здійснив рух прямо, чим порушив п. 33 ПДР України, а саме порушення вимог дорожніх знаків, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч. 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно дорожнього знаку 5.16 Правил дорожнього руху "Напрямки руху по смугах", показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Разом з цим, відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, з урахуванням положень ст.252 КУпАП, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Нормами ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, інспектор поліції не надав жодних доказів його вчинення, не роз`яснив, яким чином відбувалася відеофіксація правопорушення та не ознайомив його з його правами.

Зважаючи на те, що відповідачем, відповідно до положень ст.162 КАС України, не надано до суду відзиву на позовну заяву чи будь-яких доказів вини позивача, суд приходить до висновку, що жодним доказом наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП в діях ОСОБА_2 встановлена не була.

Отже, інспектором патрульної поліції при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

При цьому, суд бере до уваги і те, що в постанові про накладення адміністративного стягнення, складеного щодо ОСОБА_2 відсутній запис в графі 7 «До постанови додаються», де зазначаються докази, які додаються до матеріалів справи на підтвердження вини особи у вчиненні інкримінованого правопорушення.

За змістом ч.5 ст.258 КУпАП інспектор патрульної поліції був зобов`язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , з урахуванням того, що особа заперечувала факт вчинення правопорушення та для збереження доказу правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП є доказом вчинення правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються (рапорт, пояснення, цифровий носій відеозапису, тощо), однак такі докази зібрані не були.

Окрім того, ст.268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас, в позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що відповідачем не роз`яснювалось йому, яким чином відбувалась відеофіксація правопорушення, також порушено його право на захист, що, на думку суду, свідчить про відсутність у позивача можливості повною мірою скористатися наданими йому правами.

При цьому, суд виходить з того, що доказів надання позивачу можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст.268 КУпАП та того, що права при розгляді справи про адміністративне правопорушення були роз`яснені позивачеві, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших доказів заперечення на позовну заяву не надали, отже, правомірність оскаржуваної постанови не довів.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

За таких обставин суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем не доведений, оскільки будь-яких матеріалів справи та доказів ним не зібрано, а тому постанова підлягає скасуванню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Посилання на докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові відсутні.

З огляду на те, що посадова особа самостійно визначила, які докази є достатніми, такі дії є порушенням ч.1 ст.252 КУпАП щодо оцінки доказів.

Враховуючи наведене, суд вважає висновки інспектора поліції про порушення позивачем ПДР припущеннями та такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання цих подій, відповідачем не доведені.

На підставі викладеного в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011р.; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015р.; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013р.

Згідно з п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6 Основного Закону України).

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наведене свідчить, що під час винесення постанови інспектор поліції порушив норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою її не було мотивовано та не дотримано встановленого законом порядку її винесення, а тому вона підлягає скасуванню у судовому порядку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що позиція позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, нічим не спростовується, відповідачем при винесенні рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були дотримані положення КУпАП щодо необхідності з`ясування всіх обставин справи, а тому суд вважає, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України при обґрунтованості заявлених вимог щодо наявності підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд уповноважений закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому з метою повного відновлення прав позивача суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення щодо нього.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій, дотримання порядку їх вчинення та законність прийнятого рішення, а права й інтереси позивача порушено, та враховуючи, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв з порушенням вимог КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а винесена ним постанова є незаконною, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією від 09 листопада 2020 року (а.с. 1).

Враховуючи те, що інспектором батальйону 1 роти 1 Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції Полтавської області Михайловський Сергій Сергійович є посадовою особою Управління патрульної поліції у Полтавській області, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, то зазначені судові витрати підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до батальйону патрульної поліції у місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправною - задовольнити.

Постанову серії ЕАМ №3360889 від 30.10.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, винесену інспектором батальйону 1 роти 1 Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції Полтавської області Михайловським Сергієм Сергійовичем - скасувати, а справу закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його ухвалення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Чернова