Справа № 400/2768/20
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 р. № 400/2768/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056

третя особа:Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014

про:визнання протиправною та скасування постанови від 28.05.2020 № 187805,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області, за участю третьої особи Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.05.2020 р. № 187805.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за результатами габаритно-вагового контролю його транспортного засобу відповідна довідка не видавалась, транспортний засіб не затримувався, а подальший рух не заборонявся. Позивач здійснював перевезення вантажу пшениці на автопоїзді у складі вантажного автомобіля з причепом. Відповідач виходив не з пройденої частини маршруту, а з тієї відстані, яку перевізник мав намір проїхати, що суперечить вимогам п. 31-1 Порядку № 879. Сам розрахунок не містить підпису, посади, прізвища особи, яка його склала, номеру розрахунку та дати його складення. Зі змісту акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунку неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання. Запитання позивача щодо надання документу про повірку зважувального обладнання представники державного контролю проігнорували. Акт від 22.04.2020 р. отримано позивачем лише 20.06.2020 р. Зважування відбувалося окремо по напівосям кожної осі та в подальшому ці дані складалися. Натомість вагове обладнання повинно забезпечувати саме поосьове зважування в русі транспортного засобу. Перевозився сипучий вантаж, що є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою в різних точках автомобіля під час руху, що не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування з достовірністю встановити перевищення вагових параметрів. Отже, визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача здійснено з порушенням Порядку № 879, а тому отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними та бути підставою для накладення адміністративно-господарського штрафу. Штраф до позивача застосовано за порушення абзацу 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344), однак чинним законодавством не передбачено можливості надання дозволу великоваговим транспортним засобам для перевезення подільних вантажів із перевищенням габаритних або вагових параметрів.

22.09.2020 р. відповідач подав відзив на позов (а. с. 49-54), відповідно до якого Укртрансбезпека здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через територіальні органи. Згідно акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та результатів зважування, позивачем допущено загальне перевищення вагових параметрів. Дозвіл на проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування був відсутній. Закон № 2344 не містить ніяких застережень стосовно виду вантажу - подільного або неподільного. Закон має вищу юридичну силу, ніж Правила дорожнього руху. На адресу позивача направлено запрошення на розгляд справи, куди позивач не прибув, своїх заперечень не надав. У ході рейдової перевірки виявлено, що транспортний засіб належить позивачу, згідно з товарно-транспортною накладною від 22.04.2020 р. автомобільним перевізником є також позивач. Власник транспортного засобу в разі його передачі в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого засобу, а водій - надавати для перевірки документи, на підставі яких використовується транспортний засіб (договір оренди або тимчасовий реєстраційний талон). Таким чином, доводи позивача є безпідставними та не можуть бути задоволені.

12.10.2020 р. позивач подав відповідь на відзив (а. с. 85-87), де зазначив, що відповідачем не встановлено, що позивач є перевізником. Так, 09.09.2019 р. позивач передав вантажний автомобіль у тимчасове платне користування ТОВ "Д Логістика". На момент перевірки позивач керував транспортним засобом як водій ТОВ "Д Логістика". У товарно-транспортній накладній автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 , однак ФОП ОСОБА_3 передав ТОВ "Д Логістика" у тимчасове платне користування напівпричеп-контейнеровоз. Отже, автомобільним перевізником є ТОВ "Д Логістика". Твердження відповідача щодо необхідності здійснення перереєстрації транспортного засобу на особу, яка фактично ним користується, у даній справі не є предметом доказування. Чинним законодавством не передбачено надання дозволу на рух великовагових транспортних засобів з подільним вантажем, а тому перевізник не мав можливості отримати такий дозвіл. Відповідач не пересвідчився в тому, що позивач отримав запрошення на розгляд справи, що порушило право позивача на участь у розгляді та позбавило його можливості подати докази на спростування виявленого порушення.

Третя особа не надала письмових пояснень по суті спору.

За клопотанням представників сторін і третьої особи справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Посадовими особами Укртрансбезпеки 22.04.2020 р. проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено акт № 219293 (а. с. 55). В акті зафіксовано, що 22.04.2020 р. на автодорозі М-05 Київ-Одеса, км 450+500 проведено перевірку автомобіля позивача MAN TGFX 26.440, НОМЕР_1 з напівпричепом ОСОБА_3 BERGER N -31SK , НОМЕР_3 . Водій ОСОБА_1 . Перевіркою виявлено порушення абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Того ж дня складено результати зважування, акт № 041195 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування (а. с. 57, 10-11). Вказані документи лише 02.06.2020 р. надіслані на адресу позивача з вимогою внести плату за проїзд у сумі 470,75 євро (а. с. 12).

18.05.2020 р. позивачу направлено запрошення на розгляд справи на 28.05.2020 р. (а. с. 59).

Не перевіривши отримання позивачем запрошення на розгляд справи, відповідачем 28.05.2020 р. винесено постанову № 187805, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн за порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу баз відповідного дозволу (а. с. 15).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

У відповідності до ст. 60 Закону № 2344 адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Отже, відповідно до Закону № 2344 суб`єктом порушення законодавства про автомобільний транспорт виступає автомобільний перевізник.

За визначенням ст. 1 Закону № 2344 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

При цьому відповідно до ст. 1 "Правил дорожнього руху України" власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Отже, законом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень.

Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними.

Форма, а також визначення товарно-транспортної накладної встановлені Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 р. № 363 (далі - Правила № 363).

За визначенням п. 1 Правил № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 1 Правил № 363 перевезення здійснюється на договірній основі.

Згідно товарно-транспортної накладної від 22.04.2020 р. автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 , без повних імені та по батькові чи ініціалів (а. с. 58).

Позивач надав суду договір оренди транспортного засобу від 09.09.2019 р., за умовами якого передав у тимчасове платне користування ТОВ "Д Логістика" транспортний засіб MAN TGFX 26.440, НОМЕР_1 строком на 5 років (а. с. 88-90). А ФОП ОСОБА_3 на підставі договору від 22.08.2019 р. передав у тимчасове платне користування ТОВ "Д Логістика" напівпричіп BERGER N-31SK, ВЕ8911ХХ строком на 5 років (а. с. 91-97).

Позивач працює водієм у ТОВ "Д Логістика" з 06.02.2020 р., що підтверджується витягом з наказу від 06.02.2020 р. № 6-К (а. с. 98).

Отже, під час перевірки від 22.04.2020 р. позивач не був перевізником, а тому не може витупати суб`єктом порушення законодавства про автомобільний транспорт у спірних правовідносинах.

Щодо факту перевищення транспортним засобом позивача вагових параметрів, суд зазначає таке.

З акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 041195 вбачається, що транспортним засобом позивача перевищено нормативи вагових параметрів, а саме: повна маса - 51,8 т (нормативно допустима 44 т), осьові навантаження - 6, 6,3, 10,3, 9,7, 9,4, 98 т (нормативно допустиме 11, 18, 24 т).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п. 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку № 879).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п. 18 Порядку № 879).

У відповідності до пп. 2, 3 п. 2 Порядку № 879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з ч. 1 п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до п. 9 розділу II "Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування", затверджених наказом Мініфраструктури від 28.07.2016 р. № 255, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 відсотки та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником. При цьому довідка повинна містити показники зважування, видані спеціалізованим обладнанням по кожній осі окремо, а також підсумок загальної маси шляхом додавання кожної з осей.

Методика, про яку йдеться у п. 2 Порядку № 879 та згідно якої повинен проводитись процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Укрметртестандартом), не затверджена.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 22.04.2020 р. транспортний засіб позивача перевозив подільний сипучий вантаж - пшеницю. Відповідач не надав доказів того, що транспортний засіб позивача зважено по осям у русі, а визначення загальної маси автомобіля шляхом сумування осьових навантажень (при тому, що транспортний засіб мав строєну вісь) може призвести до збільшення показника маси. Не надано також доказів проведення повірки вагового обладнання.

Отже, оскільки транспортний засіб позивача перевозив сипучий вантаж, який є рухомим під час маршруту транспортного засобу, його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування (в якій би був передбачений реальний відсоток похибки навантаження на осі для сипучих вантажів), з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.

З огляду на викладене, висновок відповідача щодо перевищення транспортним засобом позивача нормативних вагових параметрів є необґрунтованим.

Твердження відповідача щодо необхідності здійснення перереєстрації транспортного засобу на особу, яка фактично ним користується, не може свідчити про порушення позивачем абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, хоча саме за вказане порушення на позивача накладено штраф.

Крім того, чинним законодавством не передбачено можливості надання дозволу великоваговим транспортним засобам для перевезення подільних вантажів із перевищенням габаритних або вагових параметрів. Транспортний засіб позивача не затримувався, а безперешкодно продовжив рух. Відсутність можливості отримати дозвіл не може мати наслідком накладення на позивача штрафу за відсутність такого дозволу.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності оскаржуваної постанови, що є підставою для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в загальній сумі 840,80 грн (а. с. 29), що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 39816845) в особі Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056), за участю третьої особи Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.05.2020 р. № 187805 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.05.2020 р. № 187805.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 39816845) судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05.01.2021 р.

Суддя Н.В. Лісовська