Справа № 360/1266/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1266/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Полякової В.К.,

представника позивача Овчаренка О.В.,

представника відповідача Хворостян К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 25 березня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якій позивач просить суд:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на його користь винагороду за участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за листопад 2015 року 4027,80 грн; грудень 2015 року 5034,75 грн, січень 2016 року 5171,25 грн. Загальна сума стягнення складає 14233,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до довідки від 17.07.2018 № А - 13686 в період з 30.11.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 12.10.2017 брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області.

На його запит від 26.02.2020 щодо отриманих доходів в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 Головним управлінням національної поліції в Луганської області було видано довідку № 215(111)22-2020 від 28.02.2020 про грошові нарахування та їх виплату за період з 07.11.2015 по 31.01.2016, яку направлено з супровідним листом № 1282/111/22/05-2020 від 02.03.2020 позивачу. Саме з цієї довідки позивачу стало відомо про складові його грошового забезпечення та ненарахування й невиплату йому винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за вказаний період.

Позивач зазначає, що виплата винагороди в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 була визначена пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2014 року № 158 Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000,00 гривень, у розрахунку на місяць. Тому позивач вважає, що йому за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 не виплачена винагорода в розмірі 14233,80 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (арк.спр. 18-19).

27.04.2020 відкладено судовий розгляд до 28.05.2020 (а.с.81).

Ухвалою суду від 28.05.2020вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (арк.спр. 104-105).

Ухвалами суду від 02.07.2020, 14.07.2020розгляд підготовчого засідання відкладався на іншу дату (арк.спр.117-118, 131-132).

Ухвалою суду від 31.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк.спр.152-153).

Судове засідання призначене на 28.09.2020 не відбулося, з підстав зазначених у довідці (а.с.164).

Ухвалою суду від 15.10.2020 оголошено перерву до 26.10.2020 (а.с.178-179).

Судове засідання призначене на 26.10.2020 не відбулося, з підстав зазначених у довідці (а.с.214).

Ухвалою суду від 24.11.2020 відкладено судовий розгляд до 03.12.2020 (арк.спр.221-222).

Судове засідання призначене на 03.12.2020 не відбулося, з підстав зазначених у довідці, розгляд справи відкладено на 16.12.2020 (а.с.242).

Головне управління Національної поліції в Луганській області позов не визнало, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 15527/2020 подало відзив на адміністративний позов, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 24-37).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у п.1 додатку № 1 постанови КМУ від 31.01.2015 № 24.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періодувід 02.02.2015 № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, у разі одночасного дотримання таких умов:

- залученні до проведення антитерористичної операції;

- перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу антитерористичної операції;

- перебувають у районі проведення антитерористичної операції.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції у спірний період. Тобто в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 встановлено виплату грошової винагороди.

Довідка ГУНП в Луганській області від 17.07.2018 № А-13686та накази першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 16.11.2017 № 325 дск, на думку відповідача, не є доказами безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, а лише підтверджують можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції.

Документи, які свідчать про перебування позивача ОСОБА_1 у підпорядкуванні (виконання завдання) керівництва штабу антитерористичної операції взагалі відсутні, що підтверджено відповіддю Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області від 08.04.2020 № 1265/111/21-2020 на запит ВПЗ ГУНП.

Накази АТЦ при СБУ про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах АТО, про які зазначено у п. 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719 та у п. 3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 49.

Аргументи позивача про те, що він брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 30.11.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 12.10.2017 (відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 17.07.2018 № А-13686 та наказів АТЦ при СБУ), які виступали підставою для видання вказаної довідки повинні бути відхилені судом, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає лише можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23 липня 2014 року № 719 винагорода виплачується за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий час на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) наказів командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ. Згідно з пунктом 4 розділу І наказу Міністерства Оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. У відповідача відсутні вищезазначені накази стосовно позивача у спірний період.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні зазначені накази командирів позивача, які вказують на безпосередню участь позивача в антитерористичній операції у спірний період.

Виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 03.08.2018 у справі № 805/1751/15-а та від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а.

На підставі викладеного відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача підтримали доводи, що викладені у позові та відзиві.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , має підтверджений посвідченням серії НОМЕР_2 від 04.02.2016 статус учасника бойових дій (арк.спр. 4-6).

Згідно з довідкою ГУНП в Луганській області від 17.07.2018 № А-13686 ОСОБА_1 на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 16.11.2017 № 325 дск в період з 30.11.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 12.10.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО (арк.спр. 3, 56-65).

Відповідно до довідки Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області від 03.04.2019 № 13183/111/35-2019 в секторі кадрового забезпечення Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області перебувають рапорти, згідно з якими ОСОБА_1 , відповідно до статті 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», був задіяний як сили та засоби антитерористичного центру при Службі безпеки України, зокрема:

- рапорт начальника ВП № 2 Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області майора поліції ОСОБА_2 від 30.11.2015, відповідно до якого позивач постійно здійснював доставку та перевірку осіб, затриманих у зоні проведення АТО за підозрою до причетності до НЗФ з блок посту Лисичанськ-Гірське, який розташовано на території обслуговування ВП № 2 Лисичанського ВП ГУНП. Проводив заходи щодо встановлення осіб, причетних до НЗФ, встановлення місцезнаходження осіб, які знаходяться у розшуку, передбачених ст.260 КК України. З 27.11.2015 знаходився на лікарняному;

- рапорт начальника ВП № 2 Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області майора поліції ОСОБА_2 від 22.12.2015, відповідно до якого позивач постійно здійснював доставку та перевірку осіб, затриманих у зоні проведення АТО за підозрою у причетності до НЗФ, з блок посту Лисичанськ-Гірське, який розташовано на території обслуговування ВП № 2 Лисичанського ВП ГУНП. Проводив заходи щодо встановлення осіб, причетних до НЗФ, встановлення місцезнаходження осіб, які знаходяться у розшуку, передбачених ст.260 КК України;

- рапорт начальника ВП № 2 Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області майора поліції ОСОБА_2 від 29.01.2016, відповідно до якого позивач постійно здійснював доставку та перевірку осіб, затриманих у зоні проведення АТО за підозрою у причетності до НЗФ з блок посту Лисичанськ-Гірське, який розташовано на території обслуговування ВП № 2 Лисичанського ВП ГУНП. Проводив заходи щодо встановлення осіб, причетних до НЗФ, встановлення місцезнаходження осіб, які знаходяться у розшуку, передбачених ст.260 КК України (арк. спр.204-209 ).

Відповідно до довідки Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області від 09.04.2020 № 15149/111/352020 будь-які відомості щодо безпосередньої участі в антитерористичній операції ОСОБА_1 за період часу з 07.11.2015 по 31.01.2016 відсутні (арк.спр.44).

У відповіді Лисичанського відділу поліції ГУНП в Луганській області від 21.10.2020 №46900111/35-2020 зазначено, що на даний час немає можливості надати належним чином завірену копію посадової інструкції ОСОБА_1 за посадою інспектора Лисичанського відділення поліції №2 ГУНП в Луганській області, оскільки Лисичанське відділення поліції №2 ГУНП в Луганській області ліквідоване за наказом №438 від 30.01.2018, тому вся наявна документація була знищена. Також зазначено, що в Лисичанському ВП ГУНП в Луганській області відсутні будь-які накази та нормативно-правові документи щодо залучення працівників до несення служби на блокпостах, за винятком підтверджуючих фактів, щодо залучення працівників до участі в АТО та безпосереднього несення служби на блокпостах (арк. спр. 210).

В довідці Лисичанського відділу поліції ГУНП в Луганській області від 22.10.2020 №47231/111/35-2020 зазначено, що у секторі превенції Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області нормативні (розпорядчі) документи, накази, на підставі яких організовувалася робота (чергування) на блокпостах поліцейських Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області, у період проведення на території обслуговування АТО Лисичанським ВП ГУНП в Луганській області не готувались. Зазначені розпорядчі документи готувались ГУНП в Луганській області, копії яких на адресу Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області не надсилались (арк. спр. 211).

За таких обставин відомості рапортів начальника ВП № 2 Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області майора поліції Желтова О.О. від 30.11.2015, від 22.12.2015 та від 29.01.2016 суд визнає належними доказами залучення позивача ОСОБА_1 до участі в АТО та безпосереднього несення служби на блокпостах в спірний період, оскільки в Лисичанському відділі поліції ГУНП в Луганській області наказів на підставі яких організовувалася робота (чергування) на блокпостах поліцейських Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області не складалося та копії цих наказів їм не передавалися.

Згідно із відповіддю Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області від 08.04.2020 № 1265/111/21-2020 на запит ВПЗ ГУНП відомості та документи відносно ОСОБА_1 (за період з 07.11.2015 по 31.01.2016) в Управлінні превентивної діяльності ГУНП в Луганській області відсутні (арк.спр.41).

Суд зауважує, що Положення про Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області, надане відповідачем на підтвердження правомочності цього підрозділу надавати інформацію стосовно працівників поліції, які були безпосередньо задіяні у заходах АТО, затверджене наказом ГУНП від 03.03.2016 №443 (арк. спр.194-203).

Таким чином, зазначене Положення затверджене вже після закінчення спірного періоду (з 07.11.2015 по 31.01.2016), тому недоведеним є факт наявності у вказаного управління функцій щодо контролю за виконанням підрозділами національної поліції завдань в зоні проведення АТО та діяльності блокпостів на території Луганської області саме в спірний період.

Встановлені судом обставини спростовують достовірність відповіді УПД ГУНП в Луганській області від 08.04.2020 № 1265/111/21-2020 на запит ВПЗ ГУНП як доказу тих обставин, що позивач не залучався до заходів АТО в період з 07.11.2015 по 31.01.2016, що стверджував відповідач у відзиві.

Згідно із довідкоюЛисичанського ВП ГУНП в Луганській області від 09.04.2020 № 15251/111/35-2020 ОСОБА_1 , зокрема, у період з 27.11.2015 по 11.12.2015 перебував на лікарняному (арк.спр. 69).

Відповідно до довідки про грошове забезпечення із зазаначенням складовихдоходу за період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області від 07.04.2020 № 306/111/22-2020у межах спірних правовідносин позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року нараховано грошове забезпечення:

- за листопад 2015 року в сумі 4200,00 грн;

- за грудень 2015 року в сумі 5250,00 грн;

- за січень 2016 року в сумі 5250,00 грн(арк. спр. 49).

Довідкою про доходи ОСОБА_1 від 28.02.2020 № 215/111/22-2020 та від 07.04.2020 № 306/111/22-2020, виданою УФЗБО ГУНП в Луганській області, підтверджується, що за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 винагорода за участь в АТО не нараховувалась та не виплачувалася (арк.спр. 16 зв.бік, 49).

З листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.06.2020 № 248/4615 вбачається, що видання наказів про виплату військовослужбовцям винагороди за безпосередню участь в АТО здійснювалося на підставі витягів з наказів: АТЦ про залучення особового складу до виконання завдань в Ато; штабу АТО (командирів військових частин) про початок (завершення) участі військовослужбовців в АТО (арк.спр.112).

Відповідно до витягу з наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 10.06.2017 № 053 було прийняте рішення вважати залученими до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей з 07.11.2015, зокрема, ОСОБА_1 (арк.спр.138).

Відповідно до витягу з наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 14.02.2018 № 026 було прийняте рішення вважати відкликаними з району проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей співробітників Головного управління Національної поліції в Луганській області з 12.10.2017, зокрема, ОСОБА_1 (арк.спр.137).

Архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 21.07.2020 № 179/1/9164 підтверджено, що в наказі першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України(керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині), м.Краматорськ від 17 листпада 2015 року № 321 значиться вважати ОСОБА_1 таким, що вибув з 07.11.2015 зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, а також в наказі першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині), м.Краматорськ значиться вважати ОСОБА_1 таким, що прибув з 07.11.2015 до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань (арк.спр.144).

Відповіддю на запит суду Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Луганській області від 01.12.2020 № 1294/111/27-2020 підтверджено, що лише з 04.02.2016, у зв`язку з набранням чинності постанови КМУ від 27.01.2016 № 38, поліцейським ГУНП в Луганській області нараховувалась та виплачувалась винагорода за участь в АТО. За період з листопада 2015 року по січень 2016 року поліцейським ГУНП в Луганській області винагорода за участь в АТО не нараховувалася та не виплачувалася (арк. спр. 237).

Таким чином, УФЗБО ГУНП в Луганській області підтвердило той факт, що підставою для ненарахування та невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в АТО була саме відсутність нормативного акту (на думку відповідача), на підставі якого мали здійснюватися нарахування таких виплат поліцейським в спірний період, а не відсутність наказів командирів про залучення позивача до безпосередньої участі в здійсненні заходів АТО.

Спірним питанням цієї справи є саме наявність підстав (в тому числі правових) для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року як поліцейському.

На спірні правовідносини розповсюджуються вимоги таких нормативних актів (у відповідній редакції на час їх виникнення), якими керується суд при вирішенні зазначеної справи:

Закон України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року№ 638-IV (Закон №638);

Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIІI Про Національну поліцію (далі - Закон № 580);

постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, яка діяла до 21.01.2016 (далі - Постанова № 24);

порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджені наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49, які діяли до 18 березня 2016 року (далі Порядок № 49);

наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23 липня 2014 року № 719 Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України (далі Наказ № 719);

постанову Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі Постанова № 988);

постанову Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38) (далі Постанова № 18),

наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, який діяв до 13 грудня 2016 року (далі Наказ № 499)

наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 259 Про затвердження Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі Наказ № 259).

Стаття 1 Закону № 638 містить таке визначення поняття антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно з вимогами статті 2 Закону № 638 правову основу боротьби з тероризмом становлять Конституція України, Кримінальний кодекс України, цей Закон, інші закони України, Європейська конвенція про боротьбу з тероризмом, 1977 р., Міжнародна конвенція про боротьбу з бомбовим тероризмом, 1997 р., Міжнародна конвенція про боротьбу з фінансуванням тероризму, 1999 р., інші міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, укази і розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, а також інші нормативно-правові акти, що приймаються на виконання законів України.

Згідно з вимогами статті 3 Закону № 638 до основних принципів боротьби з тероризмом належать також такі, як: поєднання гласних і негласних методів боротьби з тероризмом; нерозголошення відомостей про технічні прийоми і тактику проведення антитерористичних операцій, а також про склад їх учасників; єдиноначальності в керівництві силами і засобами, що залучаються для проведення антитерористичних операцій та інші.

Вимогами ч.3 статті 4 Закону № 638 передбачено, що суб`єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, крім інших, також є і Міністерство внутрішніх справ України та Національна поліція.

Частини 1 та 2 статті 5 Закону № 638 передбачали в чинній на той час редакції, що Служба безпеки України, крім інших повноважень, забезпечує через Антитерористичний центр при Службі безпеки України організацію і проведення антитерористичних заходів, координацію діяльності суб`єктів боротьби з тероризмом відповідно до визначеної законодавством України компетенції.

Міністерство внутрішніх справ України спільно з Національною поліцією організовує боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції Національної поліції; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Отже, працівники поліції могли бути залучені до безпосередньої участі в заходах боротьби з тероризмом у межах компетенції органу, в якому вони працюють. Тому відповідно до зазначених вимог законодавства позивач міг бути залученим до безпосередньої участі в заходах АТО, виконуючи свої посадові обов`язки поліцейського в межах відповідної компетенції Національної поліції України як суб`єкту боротьби з тероризмом. Зазначені висновки спростовують хибні аргументи відповідача щодо розмежування понять безпосередньої участі в АТО та виконання посадових обов`язків поліцейського та неможливості їх одночасного здійснення.

Відповідно до вимог частин 1,3 статті 12 Закону № 638 передбачалося, що для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує, першим заступником чи заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України.

Керівник оперативного штабу, в тому числі, приймає рішення про використання сил і засобів, що залучаються до її проведення.

Згідно з вимогами статті 13 цього Закону за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка...), в тому числі Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції та інших суб`єктів. Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Таким чином, стаття 13 Закону № 638 чітко передбачає, що підставою для залучення та використання в АТО сил та засобів суб`єктів боротьби з тероризмом, (в тому числі особового складу Національної поліції є відповідні рішення (накази) керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погоджені із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом.

Вимоги ж частини 3 статті 13 Закону № 638 прямо спростовують аргументи відповідача про необхідність доведення тих обставин, що позивач в спірний період перебував у підпорядкуванні керівника оперативного штабу, оскільки він як працівник поліції (правоохоронного органу відповідно до вимог ч.1 ст.1 ЗУ "Про Національну поліцію") перебував в його підпорядкуванні в силу зазначених вимог закону. Крім того, як встановлено судом, позивача ОСОБА_1 на підставі зазначених вище наказів повноважних осіб було визнано таким, що прибув до сил та засобів АТО, які залучаються та беруть участь в АТО з метою виконання службових завдань з 07.11.2015 та визнано таким, якого відкликано з району проведення АТО та виведеним з підпорядкування керівника оперативного штабу (арк. спр. 136-138, 143,144).

Пунктом 1 Постанови № 24 встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень (абзац 2 пункту 1 Постанови № 24).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови № 24 винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 1 додатку № 1 до Постанови № 24 в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Пунктом 1 Наказу № 719 визначено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень (пункт 2 розділу ІІ Порядку № 49).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

З системного аналізу вищевказаних норм, з урахуванням змістового навантаження розділових знаків у пункті 2 Постанови № 24, пункті 1 додатку № 1 до Постанови № 24, пункті 1 Наказу № 719, пункті 1 розділу ІІ Порядку № 49 можна дійти висновку, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода, яка обчислюється у розмірі 100 % місячного грошового забезпечення з розрахунку на місяць. Проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу правоохоронних органів брали безпосередню участь у антитерористичній операції менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Місцезнаходженням Головного управління Національної поліції в Луганській області є м. Сєвєродонецьк Луганської області, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (арк. спр. 78).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі Луганська область перший пункт Міста обласного значення під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Таким чином, м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) Луганської області є населеним пунктом, на території якого з 14 квітня 2014 року здійснювалась та здійснюється по теперішній час антитерористична операція.

Відповідно до наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 16.11.2017 № 325 дск, від 10.06.2017 №053, від 14.02.2018 №026 з метою виконання службових (бойових) завдань позивач залучений та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 30.11.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 12.10.2017 (арк. спр. 56-65, 136-138, 143-144).

На підставі вказаних вище вимог законодавства, а також зазначених наказів та рапортів начальника ВП № 2 Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області майора поліції ОСОБА_2 судом встановлено, що позивачем дійсно протягом спірного періоду з 07.11.2015 по 31.01.2016 відповідно до вимог пункту 5 розділу ІІ Порядку № 49 було залученно до проведення антитерористичної операції; він перебував у підпорядкуванні (виконував завдання) керівництва штабу антитерористичної операції; перебував у районі проведення антитерористичної операції, - отже брав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей.

Крім того, довідкою від 17.07.2018 № А-13686 Головне управління Національної поліції в Луганській області підтвердило той факт, що позивач дійсно в період з 30.11.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 12.10.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області (арк. спр. 3).

Отже позивач набув право на отримання в спірний період винагороди за безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції, за яку Постановою № 24 встановлено виплату грошової винагороди.

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Оскільки наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання набрав чинності 27 травня 2016 року, до спірних правовідносин слід застосувати норми Наказу № 499.

Пунктом 3 Наказу № 499, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (аналогічні за змістом положення містяться в пункті 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, який набрав чинності 27 травня 2016 року (далі Порядок № 260).

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом № 499, зокрема, визначено, що:

- при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (підпункт 1.7);

- грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право (підпункт 1.12).

Аналогічні за змістом положення містяться в пунктах 9, 11 Порядку № 260.

Пунктом 1 Постанови № 18 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 259 затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі Інструкція № 259), а також визначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських.

Постанова № 18 набрала чинності 21 січня 2016 року внаслідок чого Інструкція № 259 застосовується до спірних правовідносин з 21 січня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 259 поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода:

1) за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць;

2) у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в розмірі 4200 гривень, у розрахунку на місяць.

Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 259).

Відповідач обґрунтовує правомірність невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року серед іншого тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій та наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій регламентувався порядок виплати винагороди за участь в антитерористичній операції міліціонерам, який не поширюється на поліцейських.

Суд не звертає уваги на ці доводи з таких підстав.

Правоохоронні органи - державні органи, що на підставі законодавства держави здійснюють правоохоронну (правозастосовну та правозахисну) діяльність.

Діяльність правоохоронних органів спрямована на забезпечення законності і правопорядку, захист прав та інтересів громадян, соціальних груп, суспільства і держави, попередження, припинення правопорушень, застосування державного примусу або заходів громадського впливу до осіб, які порушили закон та правопорядок.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 580 Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами статті 2 Закону № 580 завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Отже, Національна поліція є правоохоронним органом. Постановою № 24 визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового та начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у відсотках місячного грошового забезпечення.

Наведеними вище наказами першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 16.11.2017 № 325 дск та довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 17.07.2018 № А-13686 підтверджується, що позивач в період з 07 листопада 2015 року по 12.10.2017 брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у Луганській області, яке є правоохоронним органом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 812/889/17 (№ рішення в ЄДРСР 75424718), від 23 жовтня 2018 року у справі № 812/927/16 (№ рішення в ЄДРСР 77361137), від 14 лютого 2019 року у справі № 812/861/17 ((№ рішення в ЄДРСР 79846370), від 06 березня 2019 року у справі № 812/1424/16 (№ рішення в ЄДРСР 80317844), від 21 серпня 2019 року у справі № 812/1512/17 (№ рішення в ЄДРСР 83783589) та від 26 вересня 2019 року у справі № 812/1327/17 (№ рішення в ЄДРСР 84525274), згідно з якими доказами безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції визнані як накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, так і довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, видані на підставі відповідних наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України.

На підставі зазначених норм законодавства та встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що винагорода за участь в антитерористичної операції позивачеві повинна була виплачуватися за спірний період, а саме: з 07.11.2015 по 31.01.2016.

Згідно із довідкою Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області від 09.04.2020 № 15251/111/35-2020 ОСОБА_1 , зокрема, у період з 27.11.2015 по 11.12.2015 перебував на лікарняному (арк.спр. 69).

Довідкою про доходи ОСОБА_1 від 28.02.2020 № 215/111/22-2020 та від 07.04.2020 № 306/111/22-2020, виданою УФЗБО ГУНП в Луганській області, підтверджується, що за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 винагорода за участь в АТО не нараховувалась та не виплачувалася (арк.спр. 16 зв.бік, 49).

Відповідно до довідки про грошове забезпечення за складовими доходу за період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області від 07.04.2020 № 306/111/22-2020 (арк. спр. 49) у межах спірних правовідносин позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року нараховано грошове забезпечення:

- за листопад 2015 року в сумі 4200,00 грн;

- за грудень 2015 року в сумі 5250,00 грн;

- за січень 2016 року в сумі 5250,00 грн.

Отже, позивачеві відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період 07.11.2015 по 31.01.2016, загальна сума якої становить 10140,00 грн:

- з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року - 2940,00 грн (4200,00 грн / 30 днів х 21 день участі в АТО);

- з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року - 3387,10 грн (5250,00 грн / з1 день х 20 днів участі в АТО);

- за січень 2016 року - 3812,90 грн, (з 01.01.2016 по 20.01.2016 3387,10 грн (5250,00 грн / 31 день х 20 днів участі в АТО); з 21.01.2016 по 31.01.2016 - 425,80 грн (1200,00 грн / 31 день х 11 днів участі в АТО)), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Розрахунок суми винагороди за безпосередню участь в АТО у спірному періоді, наведений позивачем у позовній заяві, є відмінним від розрахунку суми такої винагороди, здійсненого судом, оскільки позивачем під час розрахунку допущено арифметичні помилки під час визначення кількості днів участі в АТО (позивачем безпідставно враховані деякі дні, коли він перебував на лікарняному, як дні за які необхідно нараховувати вказану винагороду).

З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованим розрахунок, здійснений судом, отже правильною суму винагороди в розмірі 10140,00 грн.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи Кечко проти України (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 Бурдов проти Росії).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у період з 07.11.2015 по 31.01.2016, тому правильним та ефективним способом захисту порушеного права, буде визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 в сумі 10140,00 грн, та стягнення з відповідача на користь позивача винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 грн в сумі 10140,00грн.

Таким чином, вимоги позову підлягають задоволенню з обранням іншого способу захисту порушеного права відповідно до вимог п.10 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Тому, рішення суду в частині присудження винагороди у межах суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року в загальній сумі 10140,00 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року у загальній сумі 10140,00 грн (десять тисяч сто сорок гривень 00 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за один місяць у сумі 3387,10 грн (три тисячі триста вісімдесят сім гривень 10 коп.) допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст ріщення складено 28 грудня 2020 року.

Суддя В.С. Шембелян