Справа № 826/8846/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 січня 2021 року

м. Київ

справа № 826/8846/18

адміністративне провадження № К/9901/36210/20

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів: Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 826/8846/18 за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку із протиправністю податкового повідомлення-рішення, оскільки АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» дотримано вимоги законодавства в частині отримання ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та здійснення розрахункових операцій за допомогою реєстратора розрахункових операцій Datex MP-50, заводський номер ДУ 02028247; щодо реалізації підакцизних товарів за цінами нижчими від встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957, роздрібна ціна на алкогольні напої, придбані протягом вересня-грудня 2016 року на той час відповідала мінімально встановленим роздрібним цінам.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору, пропуском строку апеляційного оскарження та встановлено десятиденний строк на усунення недоліків з моменту отримання судового рішення.

У межах встановленого строку скаржник усунув недоліки апеляційної скарги, надавши докази сплати судового збору та подав заяву про поновлення строку апеляційного оскарження. В обґрунтування поданої заяви, скаржник послався на своє право апеляційного оскарження та вказав, що сплата судового збору не може бути перешкодою апеляційного оскарження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Офісу великих платників податків ДФС про поновлення строку апеляційного оскарження, внаслідок чого, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2020 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що у контексті строку подання апеляційної скарги, скаржник не навів будь-яких мотивів, які б свідчили про те, що необхідність сплати судового збору перешкодила поданню апеляційної скарги у встановлені законом строки. Саме лише посилання на наявність права апеляційного оскарження не свідчить про поважність причин пропуску строку та не є підставою для його поновлення. При цьому, суд апеляційної інстанції залишаючи апеляційну скаргу без руху наголошував на тому, що скаржник вважається таким, що 28 липня 2020 року отримав копію оскаржуваного рішення суду, а тому подаючи апеляційну скаргу 09 листопада 2020 року ним порушено встановлений КАС строк оскарження. Будь-яких пояснень з приводу цих обставин, про причини відмови в отриманні кореспонденції суду, скаржник у поданій заяві не навів. А також, інших поважних та об`єктивних причин пропуску строку апеляційного оскарження, у поданій заяві скаржником наведено не було, а тому суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для її задоволення.

28 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 826/8846/18, у якій скаржник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

При цьому скаржник зазначає, що ситуація з обмеженим фінансування судового збору унеможливлювала реалізацію права на апеляційне оскарження рішення суду у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з такого.

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, згідно з частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у контексті строку подання апеляційної скарги, скаржник не навів будь-яких мотивів, які б свідчили про те, що необхідність сплати судового збору перешкодила поданню апеляційної скарги у встановлені законом строки. Саме лише посилання на наявність права апеляційного оскарження не свідчить про поважність причин пропуску строку та не є підставою для його поновлення. При цьому, суд апеляційної інстанції залишаючи апеляційну скаргу без руху наголошував на тому, що скаржник вважається таким, що 28 липня 2020 року отримав копію оскаржуваного рішення суду, а тому подаючи апеляційну скаргу 09 листопада 2020 року ним порушено встановлений КАС строк оскарження. Будь-яких пояснень з приводу цих обставин, про причини відмови в отриманні кореспонденції суду, скаржник у поданій заяві не навів. А також, інших поважних та об`єктивних причин пропуску строку апеляційного оскарження, у поданій заяві скаржником наведено не було, а тому суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для її задоволення.

Таким чином, подана касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 826/8846/18.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов