Справа № 175/4081/20
Суддя: Озерянська Ж. М.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/4081/20
Провадження № 2-адр/175/3/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Озерянської Ж.М.,
за участю секретаря Кравченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського Ігоря Георгійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі; постанову Інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського І.Г. про накладення адміністративного стягнення серії РАП №276856451 від 22 жовтня 2020 року до повідомлення серії ІД №00216635 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. - скасовано; провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрито; стягнуто з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського І.Г. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн., тобто з кожного по 210,20 грн. Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 30 грудня 2020 року.

31 грудня 2020 року (направлено засобами поштового зв`язку 29.12.2020 року) через канцелярію до суду надійшла заява адвоката позивача за договором про надання правової допомоги Трофімова Д.Ю. про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4200 грн. та грошову винагороду Бюро за ухвалення судом першої інстанції судового рішення по справі №175/4181/20-а на користь позивача у розмірі 1000 грн.

Відповідно до положень ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з приписами ст. 252 КАС України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути питання щодо винесення додаткового судового рішення в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Розглянувши заяву адвоката позивача про ухвалення додаткового судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18, та від 16 травня 2019 року №823/2638/18.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч. 5 ст. 242 КАС України враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права. Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому ст. 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16 та від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19.

Подібна правова позиція, також міститься і в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо застосування положення ч. 7 ст. 139 КАС України, у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, де сформовано висновок про помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки договором про надання правової допомоги обумовлено час оплати протягом кількох місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У позовній заяві, позивачем було зазначено про намір стягнення розміру правничих витрат. З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, 10 липня 2020 року позивачем було укладено Договір про надання правової (професійної правничої) допомоги з Адвокатським бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» в особі адвоката Трофімова Дмитра Юрійовича (а.с.18-19).

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом позивача подано клопотання про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема, на професійну правничу допомогу, і для підтвердження вказаних витрат суду надано: Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №10/07/2020 від 10 липня 2020 року укладену 02 листопада 2020 року (а.с.20); Акт прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу від 28 грудня 2020 року; копію Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №10/07/2020 від 10 липня 2020 року (а.с.18-19); ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1043093 від 10 листопада 2020 року (а.с.22).

Згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу від 28 грудня 2020 року, вартість аналізу оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП №276856451 від 22 жовтня 2020 року до повідомлення серії ІД №00216635 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП (1 год.) складає 200 грн., вартість складання адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП 276856451 (4 год.) складає 3000 грн., представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції (1 судове засідання) складає 1000 грн., тобто, загальна вартість наданих послуг складає 4200 грн. Окрім цього, додатковою угодою № 1 від 02 листопада 2020 року, укладеною між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» визначено розмір грошової винагороди в разі вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції у сумі 1000 грн.

При цьому, зважаючи на відсутність клопотань відповідачів про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд не вирішує питання зменшення розміру зазначених витрат.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського І.Г. у сумі 4200 грн. та 1000 грн. грошової винагороди в разі вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції, тобто з кожного по 2600 грн.

Зважаючи на викладені обставини, клопотання про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити.

В силу вимог ч. 5 ст. 252 КАС України, додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. 132, 139, 241, 244, 252, 255 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради () та головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського І.Г. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4200 (чотири тисячі двісті) грн. 00 коп. та грошову винагороду в разі вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції у сумі 1000 (одна тисяча) грн., а всього стягнути 5200 (п`ять тисяч двісті) грн., тобто по 2600 (дві тисячі шістсот) грн. з кожного.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі проголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в письмову провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.