Справа № 380/3302/20
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року справа №380/3302/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Хромець О.І., представника відповідача Риб`як В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 04.05.2020 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Львівської митниці ДФС (далі - відповідач-1), Галицької митниці Держмитслужби (далі - відповідач-2), з урахуванням змісту поданої на усунення недоліків позовної заяви від 04.05.2020 (том 1 а.с. 21-27) просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №138-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити на посаді заступника начальника митного посту «Стрий» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020 по день прийняття рішення суду;

- зобов`язати Львівську митницю ДФС та Галицьку митницю Держмитслужби вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 з Львівської митниці ДФС до Галицької митниці Держмитслужби на рівнозначну посаду;

- стягнути з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також судові витрати.

Позивач вважає звільнення з державної служби незаконним, не погоджується з оскарженим наказом Львівської митниці ДФС. Позовні вимоги ґрунтуються на таких аргументах (том 1 а.с. 21-27): ОСОБА_1 працював в органах державної митної служби на різних посадах, на підставі наказу №178-о від 04.03.2016 з 09.03.2016 переведений на посаду заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС. Внаслідок прийняття Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02.10.2019 №858 утворено Галицьку митницю Держмитслужби, а також прийнято рішення про реорганізацію Львівської митниці ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. Львівська митниця ДФС 10.03.2020 вручила ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення, а 13.04.2020 прийняла наказ №138-о про звільнення його з 15.04.2020 із займаної посади; як правову підставу прийняття наказу зазначено норми пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України. Доводи позивача зводяться до трьох аргументів: 1) 08.12.2019 Львівська митниця ДФС припинила свою діяльність, при цьому рішення про скорочення чисельності або штату працівників, внесення змін до штатного розпису не приймалося; фактично відбулися зміни в організації виробництва та праці шляхом приєднання цієї установи до новоутвореної юридичної особи, Галицької митниці Держмитслужби, а отже - на підставі частини четвертої статті 36 КЗпП дія трудового договору в разі реорганізації продовжується. Стверджує про існування усталеної практики касаційного суду, відповідно до якої в разі ліквідації державної установи (організації) з одночасним утворенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи; 2) в період з 08.12.2019 по 15.04.2020 ОСОБА_1 перебував в штаті Львівської митниці ДФС та отримував заробітну плату, виплату котрої якої здійснювала Галицька митниця Держмитслужби. Позивач стверджує, що Галицька митниця Держмитслужби, здійснюючи виплату заробітної плати, тим самим визнає факт існування трудового договору з Львівською митницею ДФС та існування трудових відносин між сторонами, що тривають. Водночас Галицька митниця Держмитслужби знехтувала встановленим частиною третьою статті 29 КЗпП обов`язками роботодавця та не забезпечила ОСОБА_1 робочим місцем; 3) відповідач не виконав визначений частиною шостою статті 49-2 КЗпП обов`язок та не повідомив первинну профспілкову організацію про заплановані заходи звільнення.

Позивач також просить суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

Відповідачі позов не визнають, подали відзиви на позовну заяву (том 1 а.с. 35-45, 51-61), просять суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю. Повідомили, що з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України (08.12.2019) повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби. Наказом Львівської митниці ДФС від 10.03.2020 №07 «Про попередження про наступне вивільнення» зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС згідно списку. В додатку до цього наказу наведений список із 179 працівників Львівської митниці ДФС, яких слід попередити про наступне вивільнення, в т.ч. ОСОБА_1 10.03.2020 позивач під розписку попереджений про наступне вивільнення із займаної посади, а з 15.04.2020 ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Відповідач зазначає, що відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу», а дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульовані цим законом. Статтею 83 Закону України «Про державну службу» визначений перелік підстав для припинення державної служби, зокрема, пунктом 4 частини 1 цієї статті визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87 і цього Закону). За ініціативою суб`єкта призначення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» державна служба може бути припинена у зв`язку із скороченням чисельності та штату державних службовців, скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу. Відповідач наголошує, що в цьому випадку відбувалася реорганізація державного органу (не було скорочення чисельності чи штату працівників), а відповідно до норм статті 87 Закону України «Про державну службу» підстава є самостійною підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. Звертає увагу суду на те, що спеціальний закон чітко визначає дискреційні повноваження суб`єкта призначення/керівника державної служби щодо пропозиції державному службовцю вакантної посади у тому самому державному органі («може пропонувати»), водночас твердження позивача про обов`язок працевлаштувати працівника чи його переважне право залишитися на роботі є помилковим. Інформація про заплановане вивільнення позивача була надана первинній профспілковій організації листом від 12.03.2020, а консультації проведені 03.04.2020. Щодо виплати Галицькою митницею Держмитслужби ОСОБА_1 заробітної плати, то така дійсно здійснювалася на підставі частини десятої статті 51 Бюджетного кодексу України та відповідно до роз`яснень, що надійшли листом Державної фіскальної служби України від 09.01.2020. Тому виплата заробітної плати до дати звільнення аж ніяк не свідчить про продовження трудових відносин після неї. Надає пояснення та докази того, що розрахунок з ОСОБА_1 проведено по 15.04.2020 включно. Вважають заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. не доведеними та неспівмірними зі складністю цієї справи.

Сторони скористалися правом подати інші заяви по суті спору: - ОСОБА_1 надав відповідь на відзив (том 1 а.с.93-98) та пояснення з приводу наданих відповідачем доказів (том 1 а.с.234-238), - відповідач надав заперечення на відповідь на відзив (том 2 а.с.69-73).

З огляду на зміст наданих на стадії підготовчого провадження пояснень представників сторін та письмових доказів суд задав учасникам справи питання та отримав такі пояснення:

1) починаючи з квітня 2019 року митний пост «Стрий» як структурний підрозділ Львівської митниці ДФС ліквідовано, а посада «заступник начальника митного посту «Стрий» виведена зі штату Львівської митниці ДФС, з того часу ОСОБА_1 фактично не виконував службових обов`язків та до дати звільнення в квітні 2020 року «перебував вдома» (з його слів), проте заробітну плату отримував - спочатку від Львівської митниці ДФС, а з січня 2020 року - від Галицької митниці Держмитслужби. На запитання суду сторони не змогли пояснити суду причини/підстави такого тривалого перебування позивача поза штатом державного органу та виплату заробітної плати особі, яка не виконувала службових обов`язків;

2) передбачені штатом Галицької митниці Держмитслужби (новоутвореного державного органу) вакантні посади заповнювався двома способами: - набір за конкурсом; - переведення державних службовців з інших державних органів, в тому числі з митниць ДФС, що ліквідовувалися. Представник відповідача-2 пояснив суду, що для вирішення питання про переведення зацікавлені в переведенні посадові особи Львівської митниці ДФС зверталися до Галицької митниці Держмитслужби із заявою про бажання проходити державну службу в цьому державному органі. За умови прийняття суб`єктом призначення позитивного рішення з цього питання Галицька митниця Держмитслужби скеровувала за місцем проходження заявником служби лист про погодження переведення. Державні службовці, щодо яких надійшли погодження Галицької митниці Держмитслужби про їх переведення (на вказані в листах-погодженнях вакантні посади) звільнялися з Львівської митниці ДФС в порядку переведення;

3) ОСОБА_1 повідомив суд, що не звертався ані до Львівської митниці ДФС, ані до Галицької митниці Держмитслужби із заявою щодо переведення на іншу посаду чи в новоутворений державний орган; на його думку, переведення в Галицьку митницю Держмитслужби повинно було відбутися автоматично на підставі норм КЗпП.

Суд з`ясував зміст та підстави заяв по суті спору, заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, покази свідків та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 перебував на державній службі в органах державної митної служби на різних посадах (том 1 а.с. 9-10), наказом №178-о від 04.03.2016 з 09.03.2016 (том 1 а.с.66) переведений на посаду заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС.

Наказом Львівської митниці ДФС №236 від 16.04.2019 (том 1 а.с. 157) введено в дію затверджені 08.04.2019 начальником ДФС України зміни до штатного розпису Львівської митниці ДФС на 2019 рік (перелік №1) (том 1 а.с.153-156), відповідно до яких з штатного розпису виведено всі посади митного поста «Стрий», в т.ч. посаду заступника начальника митного поста, котру займав ОСОБА_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» серед інших питань вирішено утворити Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізувати Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. На виконання цього рішення Уряду:

- ДФС України прийняло наказ від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», відповідно до якого розпочато реорганізацію, зокрема, Львівської митниці ДФС;

- Львівська митниця ДФС прийняла наказ №631 від 27.11.2019 «Про затвердження плану заходів, пов`язаних з реорганізацією Львівської митниці ДФС» (том 1 а.с.97-100).

В Єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб-підприємців (том 1 а.с.14,15, том 2 а.с.65-67) внесені такі відомості:

- 14.11.2019 - про реєстрацію Галицької митниці Держмитслужби;

- 28.11.2019 - про рішення уповноваженого органу щодо припинення Львівської митниці ДФС як юридичної особи в результаті її реорганізації.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи, котрі раніше виконувала Державна фіскальна служба, що припиняється. На підставі цього рішення Уряду повноваження Львівської митниці ДФС з 08.12.2019 перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.

Сторони визнають, що в період з 16.04.2019 (дата введення в дію штату, в якому не було займаної позивачем посади) до 10.03.2020 (дата вручення позивачу попередження про вивільнення):

- питання про переведення ОСОБА_1 на іншу посаду чи про припинення проходження ним державної служби не вирішувалося, про причини такої ситуації будь-яких пояснень не надали;

- заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалася, - в 2019 році Львівською митницею ДФС, а в 2020 році - Галицькою митницею Держмитслужби.

Голова комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 17.12.2019 звернувся до в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби з листом №4343/8/13-70-04 (а.с.101-121) серед іншого повідомив, що надання пропозицій вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби не належить до повноважень керівника та голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, у зв`язку із необхідністю вручення посадовим особам Львівської митниці ДФС повідомлень про наступне вивільнення просив забезпечити надання пропозицій працівникам митниці згідно переліку (№251 - ОСОБА_1 ) іншої роботи в Галицькій митниці Держмитслужби. Повідомляв також, що вручення посадовим особам Львівської митниці ДФС повідомлень про наступне вивільнення заплановане до 21.12.2019 року.

Галицька митниця Держмитслужби пропозиції іншої роботи ОСОБА_1 . Львівській митниці ДФС не надсилала.

Голова комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 21.12.2019 прийняв наказ №666 «Про попередження про наступне вивільнення» (том 1 а.с.184), відповідно до якого розпорядився письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-УШ «Про державну службу» згідно зі списком, в який під порядковим номером 211 був включений ОСОБА_1 (том 1 а.с. 191). Наказом Львівської митниці ДФС №03 від 07.02.2020 наказ №666 від 21.12.2019 скасовано як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не були вручені (том 1 а.с. 192).

10.03.2020 голова Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС прийняв наказ №07 від 10.03.2020 «Про попередження про наступне вивільнення», яким зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, зі змінами. В додатку до цього наказу (пункт 172) зазначений ОСОБА_1 , заступник начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС (том 1 а.с. 70-76).

10.03.2020 ОСОБА_1 вручене під розписку попередження про наступне вивільнення такого змісту: у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС відповідно до постанов Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 №1200, «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02.10.2019 №858, з урахуванням особливостей визначених частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та частиною 6 статті 492 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 попереджений про звільнення із займаної посади 13.04.2020 на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. ОСОБА_1 також повідомлено про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи та виплату вихідної допомоги (том 1 а.с. 67).

13.04.2020 наказом в.о. начальника Львівської митниці ДФС №138-о, ОСОБА_1 15.04.2020 звільнено з посади заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (том 1 а.с. 68).

При прийнятті рішення суд враховує такі норми права:

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 та пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України спори з приводу проходження публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів, а державна служба є одним із різновидів публічної служби.

Проходження служби в митних органах врегульовано в главі 79 Митного кодексу України (статті 569-574). Так, відповідно до статті 569 «Посадові особи митних органів»:

1. Працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями;

2. Особи, вперше прийняті на службу до митних органів на посади, які передбачають виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, приймають Присягу державних службовців, якщо раніше вони не приймали такої Присяги;

3. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, правовий статус державного службовця визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), що містить такі норми:

- державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону №889-VIII);

- керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі (пункт 3 частини першої статті 2 Закону №889-VIII);

- суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади (пункт 7 частини першої статті 2 Закону №889-VIII);

- цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця […] Окремі особливості проходження державної служби в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органах визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України (частини перша та п`ята статті 3 Закону №889-VIII);

- правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частини перша-третя статті 5 Закону №889-VIII);

- глава 2 Закону №889-VIII визначає порядок проведення конкурсу на зайняття посад державної служби;

- просування державного службовця по службі здійснюється з урахуванням професійної компетентності шляхом зайняття вищої посади за результатами конкурсу відповідно до цього Закону. Просування державного службовця по службі не здійснюється протягом строку застосування до нього дисциплінарного стягнення (стаття 40 Закону №889-VIII);

- державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця (частини перша та друга статті 41 Закону №889-VIII);

- державна служба припиняється в т.ч. за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону) (пункт 4 частини першої статті 83);

- підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII), ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII);

- суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (абзац перший частини третьої статті 87 Закону №889-VIII);

- державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу (абзац третій частини третьої статті 87 Закону №889-VIII).

Кодекс законів про працю України (затверджений законом Української Радянської Соціалістичної Республіки від 10 грудня 1971 року № 322-VIII, в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, далі - КЗпП), відповідно до його преамбули, визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці та містить такі норми:

- Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП);

- право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку (частина перша статті 2 КЗпП);

- законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (стаття 3 КЗпП);

- законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП);

- особливості регулювання праці осіб, які працюють […], додаткові (крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством (стаття 7 КЗпП);

- переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.[…]

Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус (стаття 32 КЗпП);

- у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (частина четверта статті 36 КЗпП);

- трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт перший частини першої статті 40 КЗпП);

- особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус (частина п`ята статті 40 КЗпП);

- вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; - у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; - не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень (частина п`ята статті 49-2 КЗпП).

Відповідно до частини десятої статті 51 Бюджетного кодексу України у разі утворення державних органів у поточному бюджетному періоді забезпечення їх діяльності у цьому періоді здійснюється в межах видатків, передбачених державним органам, які ліквідуються або реорганізуються у зв`язку з утворенням таких нових державних органів. У разі ліквідації або реорганізації державних органів у поточному бюджетному періоді забезпечення їх діяльності у наступному бюджетному періоді до завершення процедур ліквідації або реорганізації здійснюється в межах видатків, передбачених новим державним органам, які визначені правонаступниками чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються.

Оцінюючи покликання ОСОБА_1 на усталену практику касаційного суду щодо застосування норм права, яку позивач формулює як обов`язок роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи у випадку одночасного утворення іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, суд враховує таке:

відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В цій справі суд враховує, що позивач посилається на висновки Верховного Суду України та Касаційного суду в складі Верховного Суду, датовані 2014-2018 роками.

Разом з тим, положення Закону №889-VIII (зокрема, стаття 87) та КЗпП (зокрема, статті 32, 40, 49-2) в частині, що регламентують проходження та припинення проходження публічної служби окремими категоріями публічних службовців в 2019-2020 рр. (до дати вручення позивачу попередження про вивільнення) зазнали істотних змін, внесених:

- Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX;

- Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» 19 вересня 2019 року № 117-IX;

- Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» 14 січня 2020 року № 440-IX.

Внесені цими законами зміни покликані спростити процеси реформування публічної влади, в тому числі (з огляду на їх зміст) зміни персонального складу публічних службовців.

З огляду на внесені переліченими законами зміни до Закону №889-VIII та КЗпП покликання позивача на практику касаційного суду є нерелевантними. Зміна правового регулювання правовідносин щодо припинення проходження державної служби призводить до необхідності формування нових висновків щодо правозастосування в спірних ситуаціях; цей процес розпочинається в суді першої інстанції. Разом з тим, право кожної сторони (як позивача, так і відповідача) на апеляційне/касаційне оскарження рішення суду забезпечує перевірку правильності застосування ним норм матеріального права та дозволяє усунути судові помилки (неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню), якщо такі допущено судом першої інстанції.

Оцінюючи аргументи сторін щодо сфери дії, співвідношення та тлумачення наведених вище норм права з метою їх застосування до спірних правовідносин суд керується такими міркуваннями:

1) основою законодавства про працю в Україні є КЗпП 1971 року, що за свою п`ятдесятилітню історію зазнав численних змін, котрі тяжко назвати системними. Цей кодекс в чинній редакції містить норми, що приймалися за різних історичних та суспільно-економічних реалій, з очевидно відмінною метою правового регулювання, як-от:

- завданням КЗпП України надалі залишається «регулювання трудових відносин з метою поступового перетворення праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини». Таке завдання відповідало ідеології будівництва соціалізму в державі робітників та селян (на час прийняття цього кодексу в 1971 році), проте таке очевидно суперечить закладеній в Конституції України ідеї про право кожного заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується;

- в 1991 році в КЗпП запроваджено завдання держави забезпечити перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку;

- донині кодекс містить низку норм, які за сучасних умов тяжко визнати такими, що відповідають реаліям побудови ринкової економіки чи проходження служби в органах влади демократичної держави.

Так, обмежене коло підстав для звільнення працівника з ініціативи працедавця та його обов`язок працевлаштувати працівника в разі реорганізації підприємства запроваджувалися в умовах, коли власником фактично усіх підприємств була соціалістична держава, а кожна доросла працездатна людина була зобов`язана працювати до виходу на пенсію. Таке правове регулювання трудових відносин було органічним в умовах, коли тривале (більше чотирьох місяців підряд) проживання повнолітньої працездатної особи «з ухиленням від суспільно корисної праці» визнавалося тунеядством та було кримінально караним діянням;

- КЗпП очевидно не відповідає актуальним потребам правового регулювання відносин щодо проходження публічної служби (запроваджене в 2005 році загальне поняття для позначення професійної діяльності суддів, прокурорів, військової служби, іншої державної служби, служби в органах місцевого самоврядування).

Законодавець поступово вирішує цю проблему двома шляхами:

- приймає спеціальні закони, що регулюють суспільні відносини щодо проходження окремих видів публічної служби, як-от Закон №889-VIII;

- вносить зміни в КЗпП з метою його узгодження з нормами згаданих спеціальних законів, напр. щодо особливостей вивільнення працівників, які мають статус державних службовців, особливостей переведення прокурорів тощо.

2) аналіз наведених норм глави 79 Митного кодексу України, Закону №889-VIII та КЗпП щодо сфери їх дії дозволяє зробити такі висновки:

- відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби в митних органах регулюються Законом №889-VIII, прийнятим 10 грудня 2015 року;

- особливості правового становища посадових осіб митних органів визначає Митний кодекс України, який в цьому контексті є спеціальним законом щодо Закону №889-VIII;

- дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців, що проходять службу в митних органах, лише у частині відносин, не врегульованих Законом №889-VIII та Митним кодексом України;

- норми законодавства про працю, що суперечать Закону №889-VIII, не поширюються на державних службовців, що проходять службу в митних органах.

3) Законом №889-VIII запроваджено конкурсну основу як загальний підхід до заміщення вакантних посад державної служби, - тобто на вакантну посаду за результатами конкурсу приймається або особа, котра не є державним службовцем (приймається на державну службу та призначається на вакантну посаду), або державний службовець шляхом просування по службі (напр., зайняття вищої вакантної посади).

Заміщення вакантної посади без обов`язкового проведення конкурсу можливе в порядку статті 41 Закону №889-VIII, - шляхом переведення на вакантну посаду державного службовця, для якого ця посада є рівнозначною або нижчою від займаної, з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей.

При цьому для переведення на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі необхідне рішення керівника державної служби або суб`єкта призначення. Водночас для переведення державного службовця на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі необхідне рішення як суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, так і суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

4) пунктами 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII визначено чотири самостійні підстави для при припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення:

- скорочення чисельності або штату державних службовців (пункт 1);

- скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (пункт 1);

- реорганізація державного органу (пункт 1);

- ліквідація державного органу (пункт 1-1).

В частині третій статті 87 Закону №889-VIII передбачено алгоритм дій суб`єкта призначення або керівника державної служби при застосуванні пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті:

- попереджає державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (абзац перший частини третьої статті 87 Закону №889-VIII);

- може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Аналіз цих норм статті 87 Закону №889-VIII в їх взаємозв`язку зі статтею 41 цього ж закону дозволяє зробити такі висновки:

- у випадку ліквідації державного органу суб`єкт призначення навіть теоретично не може запропонувати державному службовцю зайняти вакантну посаду у тому самому державному органі, - адже в ліквідованому органі апріорі немає вакантних посад;

- у випадку скорочення чисельності або штату державних службовців чи скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців суб`єкт призначення може запропонувати державному службовцю вакантну посаду у тому самому державному органі - за її наявності.

Якщо ж така вакансія відкриється протягом шести місяців з дня звільнення державного службовця з наведених підстав, суб`єкт призначення може прийняти рішення про призначення звільненої особи на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, - за умови, що він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу (абзац третій частини третьої статті 87 Закону №889-VIII).

- у випадку реорганізації державного органу, напр. шляхом приєднання до іншого державного органу суб`єкт призначення (керівник державної служби) реорганізованого органу не має повноважень пропонувати державному службовцю вакантні посади в тому органі, до якого відбувається приєднання, - адже в цьому органі повноваження щодо призначення на посади державної служби здійснює інший керівник державної служби.

Отже, переведення державних службовців реорганізованого органу може відбуватися в порядку статті 41 Закону №889-VIII - за рішенням як суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, так і суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

При прийнятті рішення суд керується такими міркуваннями:

В 2019 році Уряд прийняв рішення про припинення Державної фіскальної служби та розподіл її функцій і повноважень між двома новоутвореними органами - Державною податковою службою України та Державною митною службою України. Як наслідок, це рішення зумовило прийняття рішень про утворення нових територіальних органів ДПС та Держмитслужби на місцях, а також про припинення територіальних структур ДФС.

Так, 14.11.2019 в ЄДР внесені відомості про реєстрацію Галицької митниці Держмитслужби, а 28.11.2019 про рішення уповноваженого органу щодо припинення Львівської митниці ДФС як юридичної особи в результаті її реорганізації.

З 08.12.2019 повноваження Львівської митниці ДФС щодо реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи на території Львівської області перейшли до новоутвореної Галицької митниці Держмитслужби, юрисдикція якої поширюється на Львівську, Тернопільську та Івано-Франківську області.

В процесії припинення Львівської митниці ДФС як юридичної особи всі без винятку державні службовці підлягали звільненню з цього державного органу у зв`язку із його реорганізацією (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІ), альтернативними були варіанти щодо подальшого проходження цими особами державної служби:

- за наявності передбачених статтею 41 Закону №889-VIII передумов такі державні службовці могли бути прийняті на рівнозначну чи нижчу вакантну посаду в Галицьку митницю Держмитслужби або будь-який інший державний орган в порядку переведення без обов`язкового проведення конкурсу;

- в іншому випадку проходження державної служби такими особами припинялося.

Оцінюючи аргументи сторін щодо правомірності звільнення ОСОБА_1 з Львівської митниці ДФС суд керується такими мотивами:

встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють зробити однозначний висновок про те, що фактичною підставою для прийняття оскарженого рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади була реорганізація Львівської митниці ДФС, тобто передбачена пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII підстава для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (пункт 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII). Це рішення прийняте 13.04.2020 з дотриманням встановленого частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII порядку та строків - після спливу 30-денного строку, перебіг якого розпочався 10.03.2020, з дати вручення ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення. Цією ж нормою Закону №889-VIII передбачено, що Львівська митниця ДФС не мала обов`язку отримувати згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення ОСОБА_1 . Водночас відповідач довів, що ним було дотримано вимоги частини шостої статті 49-2 КЗпП та повідомлено первинну профспілкову організацію листами від 12.03.2020 №41/10/13-70-04, 01.04.2020 №60/10/13-70-04 про заплановане звільнення, обговорено на засіданні 03.04.2020.

Суд також враховує, що голова ліквідаційної комісії Львівської митниці ДФС не мав підстав пропонувати позивачу вакантних посад в іншому державному органі, оскільки це входить до його повноважень (мотиви такого висновку суду детально описано вище). Разом з тим, він як суб`єкт призначення діяв добросовісно та надав керівнику державної служби Галицької митниці Держмитслужби перелік державних службовців, котрі підлягають скороченню, з пропозицією повідомити про вакансії, на які таких осіб може бути переведено. Оскільки Галицька митниця Держмитслужби не повідомила про наявність вакансій, на які може бути переведений ОСОБА_1 , керівник державної служби Львівської митниці ДФС обґрунтовано вказав в попередженні про вивільнення про відсутність рівнозначної роботи чи посади.

Суд вважає помилковими покликання позивача на статтю 36 КЗпП як підставу для твердження про те, що дія трудового договору ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізацією Львівської митниці ДФС продовжена, а факт виплати йому в 2020 році заробітної плати Галицькою митницею Держмитслужби свідчить про наявність трудових відносин з цим митним органом як правонаступником реорганізованого органу. Суд керується наведеними вище мотивами та вважає, що відносини щодо припинення проходження ОСОБА_1 державної служби регулює Закон №889-VIII, а норми КЗпП щодо продовження строку дії трудового договору у випадку реорганізації підприємства до спірних правовідносин незастосовні та суперечать спеціальному закону. Щодо виплати в 2020 році заробітної плати ОСОБА_1 Галицькою митницею Держмитслужби, то суд дійшов висновку, що ця обставина не свідчить про виникнення в позивача відносин щодо проходження державної служби в цьому митному органі. Суд враховує, що Галицька митниця Держмитслужби на підставі частини десятої статті 51 Бюджетного кодексу України та роз`яснення ДФС України в 2020 році до завершення процедури реорганізації Львівської митниці ДФС (внесення в ЄДР запису про припинення юридичної особи) здійснює виплату заробітної плати всім державним службовцям, котрі ще не звільнені з цього державного органу.

Оцінюючи твердження ОСОБА_1 про несправедливість оскарженого рішення у зв`язку із тим, що частина державних службовців Львівської митниці ДФС була звільнення з цього органу та, на відміну від позивача, переведена на Галицьку митницю Держмитслужби, суд враховує таке:

- представник відповідача-2, який, як і позивач, до реорганізації органів ДФС проходив державну службу в Львівській митниці ДФС, повідомив, що передбачені штатом Галицької митниці Держмитслужби вакантні посади заповнювався двома способами: - набір за конкурсом; - переведення державних службовців з інших державних органів, в тому числі з митниць ДФС, що ліквідовувалися. Для вирішення питання про переведення зацікавлені в продовженні проходження державної служби в новому митному органі посадові особи Львівської митниці ДФС зверталися до Галицької митниці Держмитслужби із заявою, повідомляли про бажання проходити державну службу в цьому державному органі. За умови прийняття керівником державної служби Галицької митниці Держмитслужби позитивного рішення за такою заявою, за місцем проходження заявником державної служби скеровувався лист про погодження переведення. Відповідно, такі державні службовці звільнялися з Львівської митниці ДФС та приймалися на державну службу в Галицьку митницю Держмитслужби в порядку переведення (без проведення конкурсу);

- на запитання суду ОСОБА_1 відповів, що не звертався із заявою щодо переведення його на рівнозначну чи нижчу вакантну посаду в новоутворений державний орган.

Отже, позивач не вчиняв ніяких дій, що свідчили б про його бажання проходити державну службу в Галицькій митниці Держмитслужби. Більше того, в період з 16.04.2019 до вручення 10.03.2020 попередження про вивільнення позивач фактично перебував поза штатом Львівської митниці ДФС та не виходив на роботу, проте з неочевидних для суду причин продовжував отримувати заробітну плату, а сторони цих правовідносин не ініціювали питання щодо переведення ОСОБА_1 на іншу посаду чи припинення проходження ним державної служби. Сам факт існування описаної ситуації суд вважає неприпустимим та таким, що свідчить про очевидні недоліки роботи кадрової служби Львівської митниці ДФС. Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів ініціювання ним чи вчинення впродовж року будь-яких дій для переведення його на передбачену штатом Львівської митниці ДФС посаду, а також пояснень щодо мотивів такої своєї поведінки. За таких обставин описана конклюдентна поведінка позивача, на думку суду, свідчить про те, що ОСОБА_1 влаштовувала описана ситуація. За таких обставин суд не вбачає несправедливості в припиненні проходження державної служби особою, яка впродовж року отримує заробітну плату, при цьому фактично не ходить на службу та не виконує ніяких посадових обов`язків.

З огляду на наведені мотиви суд дійшов висновку, що оскаржене рішення Львівської митниці ДФС відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, оскільки прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та своєчасно. Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу №138-о від 13.04.2020 слід відмовити як безпідставних.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні основної позовної вимоги ( про скасування наказу про звільнення з державної служби), то таке ж рішення приймає щодо похідних позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді, зобов`язання відповідачів перевести його на рівнозначну посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи рішення суду по суті спору відсутні підстави для покладення понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу на відповідачів; ці витрати слід покласти на ОСОБА_1 . Суд також вважає обґрунтованими заперечення відповідача щодо розміру таких витрат, проте не бачить потреби давати цьому питанню детальну оцінку з огляду на свій попередній висновок.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 262, 295, пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 04.01.2021.

Суддя Москаль Р.М.