Справа № 145/1792/20
Суддя: Ратушняк І. О.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/1792/20
Провадження №2-а/145/13/2020
Рішення

іменем України

23.12.2020 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Вінницького районного відділення поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Мазуркевича Віталія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому вказує, що 01.11.2020 відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія БАБ №299101 від 01.11.2020, згідно якої зазначив, що 01.11.2020 о 15 год 50 хв, він, керуючи автомобілем "Volkswagen" здійснив обгін на перехресті АД Т0204 та вул. Ясенова в с. Вінницькі Хутори, перетнувши при цьому суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив пп. 14.6. ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Його притягнуто до адміністативної відповідальності та накладено штраф 425,00 грн.

Притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконним.

Спір виник між ним і відповідачем щодо того, чи являлися його дії обгоном чи випередженням іншого транспортного засобу.

Просить скасувати постанову БАБ №299101 від 01.11.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно нього, винесену поліцейським Вінницького відділку поліції ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Мазуркевичем Віталієм Анатолійовичем.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач - поліцейський Вінницького районного відділення поліції ГУНП у Вінницькій області ст.лейтенант поліції Мазуркевич В.А., в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлений своєчасно в порядку, встановленому законом, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії БАБ №299101 від 01.11.2020, винесеної поліцейським Вінницького районного відділення поліції ГУНП у Вінницькій області ст.лейтенантом поліції Мазуркевичем В.А., позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки 01.11.2020 о 15 год 50 хв, керуючи автомобілем "Volkswagen" в с. Вінницькі Хутори, здійснив обгін на перехресті АД Т0204 та вул. Ясенова в с. Вінницькі Хутори, перетнувши при цьому суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив пп. 14.6. ПДР(а.с.7), за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 2.2 Рішення Конституційною Суду України 5-рп/2015 від 26.05.2015, з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації ії відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністратвне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена також ч. 2 ст. 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідач не дав позивачу можливості належним чином підготуватися для захисту, скористатися допомогою адвоката, він надав усні пояснення, однак був позбавлений можливості подати характеристику з місця проживання, довідку про доходи та склад сім`ї (має на утриманні трьох дітей).

Адміністративна відповідальність є одним з видів юридичної відповідальності і за умови притягнення особи до будь-якого виду юридичної відповідальності держава має забезпечити дотримання конституційних прав особи і гарантій їх ефективної, а не декларативної реалізації. На особу не може бути покладений обов`язок виправдовуватися і доводити свою невинуватість, оскільки це суперечить конституційним правам та конвенційним зобов`язанням України.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Однак в оспорюваній постанові інформація про такий прилад чи технічний засіб відсутня, тому фіксація інспектором поліції порушення правил ПДР України відсутня.

Підставою для винесення штрафу є порушення правил дорожнього руху.

Штраф інспектор може винести лише на підставі доказів, зокрема фото-, відео фіксації, пояснення свідків. Для належного доведення правопорушень працівники поліції наділені повноваженнями щодо відеофіксації таких порушень.

Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення. Тому штраф, виписаний без фото-, відеодоказів чи пояснення свідків є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до зазначеного у постанові пункту 7 До постанови додаються, відсутні (не додані) докази фото- або відеофіксації порушення ПДР України.

Відповідач порушив п. 10 Розділу XV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 за N1395, заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, ім`я, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, ім`я, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

Відповідач вказані дані у постанові зазначив прописом, а не друкованими буквами, спеціальне звання записав зі скороченнями.

Відповідно до п. 2 розділу ІV Інструкції №1395 зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КупАП, яка передбачає обов`язковість зазначення нормативного акта який передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Крім того, у постанові кваліфікація правопорушення зазначена нечітко, не зрозуміло, який саме підпункт (А-Є) п.14.6 ПДР України порушено позивачем, що ускладнює визначення вини, відсутні докази правопорушення, а також не наведено докази, що доводять вину ОСОБА_1 . Відповідач не здійснив фіксування порушення, формалізував розгляд справи, позбавивши його права на захист та подачу документів (характеристика, довідка про доходи, довідка про склад сім`ї).

Статтею 280 КУпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При винесенні постанови інспектором повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно з принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

При вирішенні справи суд виходить з того, що відповідачем не надано жодного безспірного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення у виді вказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, тому суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову на підставі ч. 5 ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 90, 242, 244-246, 286 КАС України, ст.ст. 251, 280, 283, 284, 287, 288, 289 КУпАП,

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії БАБ №299101по справі про адміністративне правопорушення від 01 листопада 2020 року, винесену поліцейським Вінницького відділку поліції ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Мазуркевичем Віталієм Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення в розмірі 425, 00 гривень.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення сторонам та їх представникам копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ратушняк І. О.