Справа № 160/11193/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
15.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за віком з 55 років за Списком №2 весь період роботи з 10 червня 1988 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 10 березня 1994 року, з 11 березня 1994 року по 01 липня 2002 року, на посаді машиніста компресорних установок;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 14 травня 2020 року та проводити її виплати.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що після досягнення 55 років позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 з підтверджуючими документами. Проте, відповідач листом від 01.07.2020 №102854 відмовив позивачеві в призначенні пенсії на пільгових умовах з підстави невідповідності пільгової довідки вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 12.08.1993 №637. 06.08.2020 позивач надав до пенсійного органу уточнюючу довідку Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укратрансгаз» від 23.07.2020 №2004вих-20-60, однак відповідач знову відмовив в призначенні пенсії, оскільки вказана довідка не відповідає вимогам Постанови КМУ №1173, №10 і №162, а саме: зазначена професія. Відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в призначенні пенсії на пільгових умовах позивач вважає протиправною та такою, що порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Розгляд даної адміністративної справи мав відбутись до 21.10.2020 року за правилами ст. 263 КАС України.
Станом на 21.10.2020 року в матеріалах справи наявна розписка про отримання відповідачем 07.10.2020 року ухвали суду від 21.09.2020 року про відкриття провадження у даній справі, разом з копією позовної заяви, строк встановлений ухвалою суду від 21.09.2020 року на надання відзиву не сплив.
27.10.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування обраної правової позиції відповідачем зазначено, що оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду України (13.06.2020) у віці 55 років 01 місяць, необхідний пільговий стаж для визначення права щодо призначення пенсії за віком на пільгових уовах по Списку №2 - 12 років 06 місяців. В трудовій книжці позивача відсутні відомості за спірний період роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах по Списку №2. Наказ про атестацію робочого місця №158 від 16.11.1998 (проводилось вперше), а інших документів про проведення атестації до Головного управління позивачем не надавались. Пільова довідка, яка видана АТ «Укртрансгаз» Запорізьке ЛВУМГ, не відповідає вимогам Порядку №637, тому підстави для врахування її до уваги у Головного управління відсутні, оскільки в ній відсутній номер і дата, відсутні підстави видачі, зазначені професії не відповідають тим, що указані в переліку атестованих професій. Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначає, що не має відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби для здійснення відповідних видатків.
Крім того, 27.10.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи пенсійної справи позивача.
09.11.2020 року до суду від позивача надійшла заява про продовження строку підготовчого судового провадження.
11.11.2020 року засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу офіційної електронної пошти до суду від позивача надійшла заява про проведення судового розгляду без його участі.
11.11.2020 року в підготовче судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року закрито підготовче провадження та спарву призначено до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.
27.11.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача, відповідно до якої позивач вважає надуманими та безпідставними твердження відповідача про невідповідність наданої позивачем довідки, яка видана АТ «Укртрансгаз» Запорізьке ЛВУМН, вимогам Порядку №637. Крім того, позивач акцентує увагу, що ним не пропущений 3-місячний строк звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, тому пенсія повинна бути нарахована з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку. У відзиві на позов позивач просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 11.02.2008 Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області.
13.06.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2.
Листом відділу з питань призначення пенсій управління пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про відмову в призначенні пенсії» від 01.07.2020 №102864 позивачеві було повідомлено, що пільгова довідка, яка видана АТ «Укртрансгаз» Запорізьке ЛВУМГ, не відповідає вимогам Постанови від 12.08.1993 №637, тому брати до уваги її не можна. В наданій довідці відсутній номер і дата, відсутні підстави видачі, зазначені професії не відповідають тим, що указані в переліку атестованих професій. Згідно наданих документів загальний стаж ОСОБА_1 становить 37 років 2 місяця 20 днів, пільговий стаж відсутній на дату звернення. Крім того, відповідачем зазначено, що ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таих документів. Та в разі надання додаткових документів в 3-х місячний термін з дня прийняття заяви про призначення пенсії, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії.
Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
Із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що позивач до вступу на роботу навчався з 01.09.1982 по 03.05.1983 в СГПТУ №26 м.Дніпродзержинська за спеціальністю машиніст автокрана (диплом № НОМЕР_3 від 16.05.1983) та з 17.05.1983 по 06.06.1986 проходив службу в лавах Радянскої армії (військовий квиток НОМЕР_4 ) та в подальшому працював:
- з 02.07.1986 по 25.09.1986 - в Придніпровському управлінні будівництва машиністом автокрана 4-го розряду УМ та АТ (наказ про прийняття на роботу від 01.07.1986 №93-лс);
- з 26.09.1986 по 30.05.1987 - в Придніпровському управлінні будівництва машиністом автокрана 6-го розряду УМ та АТ (наказ від 25.06.1986 №126/к; наказ про звільнення від 03.06.1987 №81-лс);
- з 13.07.1987 по 01.12.1987 - в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні «Коксохіммонтаж» №221 машиністом автокрана 6-го розряду (наказ про прийняття на роботу від 13.07.1987 №61-к, наказ про звільнення від 01.12.87 №104-к);
- з 22.12.1987 по 01.03.1988 - в Закладі ЯЕ 308/34 м.Дніпродзержинська водієм третього розряду (наказ про прийняття на роботу від 23.12.1987 №44, наказ про звільнення від 04.03.1988 №6лс);
- в Дніпропетровському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів:
- 18.04.1988 -прийнятий лінійним трубопроводчиком 4го разряду (наказ №40/к від 18.04.1988);
- 10.06.1988 - переведений машиністом компресорих установок на АГИКС-І м.Дніпродзержинська по 4 разряду (наказ №65/к від 10.06.1988);
- 01.06.1991 - присвоєно 5й розряд машиніста компресорних установок (наказ №57/к від 18.06.1991);
- 28.04.1994 - Дніпропетровське ЛВУМГ реорганізовано в Дніпропетрвоське управління магістральних газопроводів (наказ №172 від 28.04.1992);
- 01.12.1995 - Дніпропетровське УМГ реорганізовано в Дніпропетровське управління з видобутку, транспортуванню і підземному зберіганню газу (наказ №281 від 28.11.1995);
- 17.11.1997 - Дніпропетровське ВТіПЗГ реорганізовано в Дніпропетрвоське управління магістральних газопроводів (наказ №286 від 17.11.1997);
- 01.01.1999 - Дніпропетрвоське управління магістральних газопроводів перейменоване в Дніпропетровське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів (наказ №371 від 31.12.1998);
- 01.07.2002 - переміщено до Регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» машиністом компресорних установок 5 розряду АГИКС-1 (наказ №186 від 29.07.2002);
- 01.07.2002 - в Регіональному виробничому управлінні «Харківавтогаз» прийнято попереміщеннюю машиністом компресорних установок 5 розряду (наказ №250 від 31.07.2002);
- 31.05.2010 - звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» (наказ №175-к від 31.05.2010);
- 01.06.2002 - прийнятий на роботу в РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» машиністом компресорних установок 5 розряду (наказ №68-к від 01.06.2010);
- 12.02.2019 - переведений машиністом компресорних установок 5 розряду АГИКС м.Кам`нське ДП «Укравтогаз» (наказ №102-к від 11.02.2019).
Згідно з інформацією з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії, ОСОБА_1 до страхового стажу зараховані наступні періоди роботи:
01.09.1982-03.05.1983 (00р. 08міс. 03дн. навчання у вищих/середн.ВЗ);
17.05.1983-21.05.1986 (03р. 00міс. 05дн. Військова строкова служба);
02.07.1986-30.05.1987 (00р. 10міс. 29дн.);
13.07.1987-01.12.1987 (00р. 04міс. 19дн.);
22.12.1987-01.03.1988 (00р. 02міс. 10дн.);
18.04.1988-09.06.1988 (00р. 01міс. 22дн.);
10.06.1988-30.12.1991 (03р. 06міс. 21дн.);
31.12.1991-02.01.1992 (00р. 00міс. 02дн.);
03.01.1992-01.07.2002 (10р. 05міс. 29дн.);
02.07.2002-31.12.2003 (01р. 06міс. 00дн.);
01.01.2004-31.05.2010 (06р. 05міс. 00дн.);
01.06.2010-30.09.2011 (01р. 04міс. 00дн.);
01.10.2011-31.10.2011 (00р. 01міс. 00дн.);
01.11.2011-11.02.2019 (07р. 04міс. 00дн.);
12.02.2019-30.06.2020 (01р. 05міс. 00дн.);
що всього складає 37 років 04 місяців 20 днів.
Згідно з матеріалами пенсійної справи позивача пільговий стаж відсутній.
В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність пільгового стажу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не зарахував до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 10.06.1988 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 10.03.1994 року, з 11.03.1994 року по 01.07.2002 року у зв`язку з відсутністю відомостей у трудовій книжці , що визначають право на пенсію на пільгових умовах по Списку №2, ненаданням уточнюючої довідки відповідно до Порядку №637 (а саме не відповідає зазначена професія) та підтвердження шкідливих умов праці за результатами атестації.
За нормами ч.2 ст.114 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають чоловіки, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу в період з 01.04.2019 по 31.03.2020 не менше 27 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 2.
При цьому, за правилами застосування Списку № 2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.
Крім того, з огляду на підтвердження пільгового стажу роботи позивача записами в його трудовій книжці, потреба у наданні уточнюючих довідок з підприємства взагалі відсутня.
За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.
Відповідно до п.10 Порядку № 442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому, п.11 Порядку № 442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4.2 Порядку № 442 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
Також, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.
Відповідно до п. 4.2 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад, показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Мінсоцполітики України від 18.11.2005 року №383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Пунктом 4.3 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад, показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Мінсоцполітики України від 18.11.2005 року №383, передбачено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Судом встановлено, що для підтвердження свого пільгового стажу за Списком №2 позивач надавав відповідачу довідку про підтвердження пільгового стажу, що видана Запорізьким лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» від 23.07.2020 №2004вих-20-60, якою підтверджується, що професія позивача атестована, та відноситься до переліку робочих місць, працівникам яких підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.
Твердження відповідача про невідповідність вказаної довідки вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 не відповідає дійсності, оскільки вказана довідка містять всю необхідну інформацію стосовно періодів роботи позивача, посади та атестації робочих місць.
Оскільки відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до пільгового стажу, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.
Таким чином, належним способом захисту прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, періоди роботи з 10 червня 1988 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 10 березня 1994 року, з 11 березня 1994 року по 01 липня 2002 року, на посаді машиніста компресорних установок.
Отже, позовні вимогі в цій частині підлягають задоволенню.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 14 травня 2020 року та проводити її виплати, то суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача та беззаперечно зобов`язувати призначити пенсію, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Крім того, суд звертає увагу, що адміністративний суд в межах своїх повноважень вирішує спори з метою захисту вже порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прийняття рішень на майбутнє, а тому вимога про проведення виплати пенсії позивачеві є передчасною та не може бути задоволена судом.
Оскільки відповідачем не проводився розрахунок пільгового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , проте вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та відновити порушені права позивача шляхом:
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 06.08.2020 року про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).
Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 15.09.2020 року №28469445, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 560,53 грн.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, періоди роботи з 10 червня 1988 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 10 березня 1994 року, з 11 березня 1994 року по 01 липня 2002 року, на посаді машиніста компресорних установок.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2020 року про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 560,53 грн. (п`ятсот шісдесят гривень п`ятдесят три копійки).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно