Справа № 280/2548/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 січня 2021 року м. Дніпросправа № 280/2548/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року (суддя у 1 інстанції Сацький Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про розмір поновлення пенсії позивача та зобов`язати відповідача провести розрахунок пенсії позивача, починаючи з 29.11.2018 року у розмірі відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розрахувавши та застосувавши відомий розмір заробітної плати позивача, коефіцієнти його заробітної плати та стажу, з урахуванням загального стажу 40 років 5 місяців, показник середньої заробітної плати за 2016 -2017 роки в розмірі 5377,90 грн., з проведенням розрахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 29.11.2018 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно нараховані суми позивача, починаючи з 29.11.2018 до їх фактичної виплати, з дотриманням норм закону про те, що пенсія позивачу не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 призначив та виплачує позивачу пенсію з 29.11.2018. Водночас, позивач не погоджуючись із розміром призначеної пенсії у частині незастосування показника середньої заробітної плати за 2016 - 2017 роки у розмірі 5377,90 грн., не зарахування стажу навчання та служби в армії та вважає дії відповідача такими, що порушують його конституційні права, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інші норми чинного законодавства. На думку позивача, відповідач повинен застосувати показник середньої заробітної плати за 2016-2017 роки відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про розмір поновленої пенсії позивача від 13.02.2020 №11. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати в страховий стаж позивачу період з 01.11.1958р. по 31.05.1960р., як період навчання; та з 31.08.1962 р. по 08.09.1965р. служба в рядах Радянської армії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести розрахунок пенсії позивача, починаючи з 29.11.2018. у розмірі відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням перерахованого загального стажу та застосувавши показник середньої заробітної плати за 2016 -2017 роки в розмірі 5377,90 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести розрахунок, відповідно до вимог діючого законодавства починаючи з 29.11.2018р., з проведенням індексації до їх фактичної виплати. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити позивачу компенсацію втрати грошових доходів - пенсії з 29.11.2018р., яка проводиться відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку стосовно можливості застосування показника середньої заробітної плати за 2016 -2017 роки у розмірі 5377,90грн., оскільки позивач не надав відповідачу довідок про заробітну плату відповідно до ст.40 Закону №1058. Стосовно проведення індексації зазначено, що до об`єктів індексації не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абз. 1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також задоволенню не підлягають позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходів, оскільки громадянам компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, тобто відповідно до чинного законодавства компенсація можлива лише за період з часу нарахування до фактичної виплати заборгованості. Водночас, в даному випадку позивачу перерахунок та виплата пенсії не проводилась, а тому правових підстав на компенсацію втрати частини грошових доходів у нього немає.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року по справі № 280/3261/18, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене у листі № 132/П-10 від 26.02.2019р.Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути поданий оригінал апостильованої особистої заяви позивача про поновлення виплати раніше призначеної пенсії та прийняття рішення за результатами розгляду такої заяви, у встановленому законом порядку, з урахуванням наведених в тексті цього рішення висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду відповідачем було повторно розглянуто заяву позивача від 29.11.2018 року та надані документи для поновлення пенсії, за результатами яких винесено рішення № 11 від 13.02.2020 року про поновлення пенсії позивачу з 29.11.2018 року в розмірі 55,00 грн, який він отримував на час припинення виплати згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, в поданій апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог.

Водночас, щодо задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати в страховий стаж позивачу період з 01.11.1958р. по 31.05.1960р., як період навчання; та з 31.08.1962 р. по 08.09.1965р. служба в рядах Радянської армії, скаржником в апеляційній скарзі не зазначено жодних доводів щодо протиправності рішення суду першої інстанції в цій частині, а тому з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в частині щодо задоволення вказаної вимоги.

Відносно іншої частини задоволених позовних вимог, з якими не погоджується відповідач, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивач отримував пенсію за віком.

З 2000 року виплата пенсії позивачу припинено у зв`язку із його виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року по справі №280/3261/18, яке набрало законної сили, зокрема, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про поновлення виплати раніше призначеної пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 19.02.2020 року та додатку до нього, на виконання рішення суду у справі №280/3261/18, відповідач поновив позивачу пенсію з 29.11.2018 р. та встановив суму виплати пенсії в розмірі 55,00грн. (а.с.91-92).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

При цьому, за ч. 1 ст. 26 Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону, Розмір пенсії за віком визначається за формулою П = Зп * Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно достатті 25 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст.40 Закону, Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Так, показники заробітної плати за 2016-2017 року становлять 2016 р. - 4482,35 грн., 2017 р. - 6273,45 грн., відповідно середній - 5377,90 грн. ((4482,35+6273,45)/2).

Але, згідно з рішення відповідача позивачу встановлено розмір пенсії в сумі 55,00 грн., що свідчить про безпідставне неврахування відповідачем показника середньої заробітної плати у розмірі 5377,90 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не враховано показники заробітної плати за 2016-2017 року та як наслідок задоволенню підлягають позовні вимого щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з 29.11.2018р. із врахуванням середньої заробітної плати в розмірі 5377,90 грн.

Щодо позовних вимог про виплату компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-III передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

З вищевикладеного слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Згідно зі ст.3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону №2050-III та Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений цей платіж і коли, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Таким чином, оскільки відповідачем порушено строки виплати пенсії позивача за період з 29.11.2018р. по теперішній час, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів.

Водночас, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позовної вимоги щодо проведення індексації, оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватися позивачці, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому в разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду. Отже, вимоги позивача щодо проведення індексації пенсії є передчасними та задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 (провадження №11-1206апп19), та підлягає врахуванню адміністративним судом, відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо проведення індексації підлягає скасуванню, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року в частині проведення індексації виплати пенсії ОСОБА_1 скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров