Справа № 300/2547/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2547/20 пров. № А/857/13781/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Стельмах П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року (суддя Григорук О.Б., час ухвалення 14:49 год., місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не зазначено),

у справі №300/2547/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 16.09.2020 року про закінчення виконавчого провадження №40553439.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 16.09.2020р. ВП №40553439 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.12.2012, про стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 грн., з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 19.10.2020 року не погодився відповідач Департамент ДВС Міністерства юстиції України та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесено із неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що у процесі здійснення виконавчного провадження ВП №40553439 щодо виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970 від 11.12.2012 про стягнення з Івано-Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 грн., державним виконавцем було встановлено, що у межах іншого виконавчого провадження №53217019 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016р. було перераховано ОСОБА_1 кошти у розмірі 134817,44 грн. (заборгованість за рішенням національного суду) згідно платіжного доручення №552 від 05.06.2018 року, а платіжними дорученнями Міністерства юстиції України №6920 від 10.09.2020 та №6921 від 10.09.2020 було сплачено ПДФО в розмірі 24267,32 грн. та військовий збір в розмірі 2022,28 грн., з суми виплати за рішенням національного суду, тому постановою державного виконавця від 15.09.2020 року було закінчено виконавче провадження №53217019 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, вказує апелянт, що у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого листа №2a-263/08/0970 від 11.12.2012 в межах виконавчого провадження №53217019, державним виконавцем було правомірно винесено спірну постанову від 16.09.2020 року про закінчення виконавчого провадження №40553439 на підставі п.12 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає апелянт, що у виконавчому листі №2a-263/08/0970 від 11.12.2012 було чітко вказано про стягнення з Івано-Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 134817,44 грн. із проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів, та окремо не було зазначено про сплату єдиного соціального внеску, а тому державний виконавець не був зобов`язаний встановлювати факт сплати єдиного соціального внеску.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 19.10.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 подала суду апеляційної інстанції відзив (відповідь) на апеляційну скаргу відповідача, де вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду від 19.10.2020 року залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи (їх представників), які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Івано-Франківським окружним адміністративним судом 14.09.2011 року винесено постанову в адміністративній справі №2а-263/08/0970 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, визнання дій та рішень протиправними та зобов`язання вчинення дій.

Цією постановою суду, яка набрала законної сили 13.11.2012р. згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012р., позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Управління капітального будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації №4-к від 13.02.2002 про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста відділу обліку та звітності згідно з п.1 ст.30 Закону України «Про державну службу»; стягнуто з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 року по 02.01.2011 року за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 гривень з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів; стягнуто з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 10000 гривень моральної шкоди; визнано ОСОБА_1 такою, що звільнена з посади спеціаліста за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією Управління капітального будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації; зобов`язано Івано-Франківську обласну державну адміністрацію внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про присвоєння їй 13 рангу державного службовця відповідно до наказу №56 від 12.07.1995; допущено негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 1769,68 грн.. В решті позовних вимог відмовлено.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо невиконання судового рішення від 14.09.2011 №2а-263/08/0970, Європейським судом з прав людини (надалі - ЄСПЛ) винесено рішення №4148/13 від 17.11.2016р., яким схвалено умови односторонньої декларації: «Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї декларації. Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро. Сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ. Таким чином, Уряд просить Суд вилучити заяви з реєстру справ. Уряд пропонує, щоб Суд прийняв цю декларацію як «будь-яку іншу підставу» вилучення заяви з реєстру справ відповідно до пункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції».

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 28.12.2016 відкрито виконавче провадження №53217019 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016 року.

У процесі здійснення цього виконавчого провадження №53217019, Міністерством юстиції України здійснено такі платежі в користь ОСОБА_1 : - платіжним дорученням №435 від 27.01.2017 перераховано кошти в сумі 27836,63 грн. з призначенням платежу «переказ коштів як погашення боргу згідно рішення Євросуду №4148/13 від 17.11.2016»; - платіжним дорученням №552 від 05.06.2018р. перераховано кошти в сумі 134817,44 грн. з призначенням платежу «виконання рішення Євросуду №4148/13 від 17.11.2016 та заборгованості за рішенням Ів.-Франківського ОАС від 14.09.2011».

Також у цьому виконавчому провадженні №53217019, Міністерством юстиції України здійснено такі платежі: - платіжним дорученням №6920 від 10.09.2020 перераховано на рахунок одержувача УК у м.І.-Франківську кошти в сумі 24267,32 грн. з призначенням платежу «податок з доходів фізичних осіб 18%»; - платіжним дорученням №6921 від 10.09.2020 перераховано на рахунок УК у м.І.-Франківську кошти в сумі 2022,28 грн. з призначенням платежу «військовий збір 1,5%».

У зв`язку із висновком старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо повного фактичного виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016 року, цим старшим державним виконавцем винесено постанову від 15.09.2020 року про закінчення виконавчого провадження №53217019 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016р., на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» та п.5 ст.8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Також судом встановлено, що у процесі здійснення виконавчого провадження №40553439 щодо примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.12.2012р. про стягнення з Івано-Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 грн., з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 16.09.2020р. ВП №40553439 закінчено це виконавче провадження, на підставі п.12 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (рішення національного суду фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини) (а.с. 5).

Згідно змісту цієї постанови від 16.09.2020 року ВП №40553439, головний державний виконавець встановив, що в межах виконавчого провадження №53217019 з виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016р., згідно платіжного доручення №552 від 05.06.2018 ОСОБА_1 перераховано кошти у розмірі 134817,44 грн. (заборгованість за рішенням національного суду). Також вказано, що згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі №300/60/19 платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №6920 сплачено ПДФО в розмірі 24267,32 грн. та платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 10.09.2020 №6921 сплачено військовий збір в розмірі 2022,28 грн., з суми виплати за рішенням національного суду.

Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року в адміністартивній справі №300/2455/20, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 15.09.2020 року про закінчення виконавчого провадження №53217019 (щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016р.).

Це рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року в адміністартивній справі №300/2455/20 залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 16.09.2020р. ВП №40553439 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970 від 11.12.2012р., виходив з того, що у процесі здійснення цього виконавчого провадження щодо стягнення з Івано-Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 грн., з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів, не відбулося фактичного повного виконання цього судового рішення, а саме, в частині щодо проведення відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів (зокрема, єдиного соціального внеску). Тому, державним виконавцем неправомірно винесено спірну постанову від 16.09.2020р. про закінчення виконавчого провадження ВП №40553439.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 цього Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження", а наслідки закінчення виконавчого провадження визначені статтею 40 цього Закону.

Так, пунктом 12 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч.2 ст.39 Закону).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою для закінчення виконавчого провадження ВП №40553439, відповідно до оскарженої постанови державного виконавця від 16.09.2020 з примусового виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970 від 11.12.2012 про стягнення з Івано-Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 134817,44 грн., з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів, було переконання головного державного виконавця в тому, що у межах виконавчого провадження №53217019 з виконання рішення Європейського суду з прав людини №4148/13 від 17.11.2016 було фактично в повному обсязі виконано рішення національного суду.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що такі висновки головного державного виконавця являються безпідставними, оскільки боржником Івано-Франківською ОДА у виконавчому провадженні ВП №40553439 не було виконано в повному обсязі виконавчого листа №2a-263/08/0970 від 11.12.2012 в частині щодо проведення усіх відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів (зокрема, єдиного соціального внеску) при нарахуванні та виплаті в користь стягувача ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 134817,44 грн..

З цього приводу колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що оскільки у виконавчому листі №2a-263/08/0970 від 11.12.2012 окремо не було зазначено про сплату єдиного соціального внеску, тому державний виконавець не був зобов`язаний встановлювати факт сплати єдиного соціального внеску.

Так, із змісту матеріалів виконавчого провадження №40553439 та виконавчого листа №2a-263/08/0970 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.12.2012р. видно, що стягнення з Івано-Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 по 02.01.2011 за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 грн., повинно здійснюватись із одночасним проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів.

Тобто, боржник у цьому виконавчому провадженні №40553439 - Івано-Франківська обласна державна адміністрація зобов`язана при нарахуванні та виплаті в користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 134817,44 грн. здійснити проведення відрахувань усіх загальнообов`язкових зборів та платежів, які передбачені чинним законодавством, у зв`язку із здійсненням виплати цього доходу.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством, окрім сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, також передбачено обов`язкове нарахування на заробітну плату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено у Законі України №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Пунктом другим частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 Закону №2464-VI, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, серед іншого, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

При цьому, єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI).

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI встановлено ставки єдиного внеску.

З наведеного вбачається, що метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Однак, всупереч вказаним приписам Закону №2464-VI, в межах виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011р. у справі №2а-263/08/0970, не було здійснено нарахування єдиного внеску на суму виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 134817,44 грн., у зв`язку з чим відсутні підстави для формування думки про повне виконання рішення національного суду та рішення Європейського суду з прав людини від 17.11.2016 №4148/13.

Отже, у зв`язку із відсутністю доказів щодо проведення нарахування єдиного соціального внеску на виплачену стягувачу ОСОБА_1 заробітну плату за період вимушеного прогулу в розмірі 134817,44 грн., у виконавчому провадженні №40553439, у головного державного виконавця не було підстав для висновку про повне виконання виконавчого листа №2a-263/08/0970 від 11.12.2012 року.

Вказані обставини підтверджуєть доводи позивача про те, що державним виконавцем не вчинено дій щодо проведення перевірки реального та повного виконання боржником судового рішення, що підлягає виконанню, і як наслідок винесено передчасну та безпідставну постанову від 16.09.2020 року про закінчення виконавчого провадження №40553439, на підставі пункту 12 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 16.09.2020р. ВП №40553439 про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно та правильно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №300/2547/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови суду складено 24.12.2020 року в зв`язку із перебуванням в період з 05.12.2020 року по 23.12.2020 року головучого судді (судді-доповідача) Гуляка В.В. у тимчасовій непрацездатності та на самоізоляції через захворювання пов`язане із вірусом «Covid-19».