Справа № 300/2484/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" грудня 2020 р. справа № 300/2484/20
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказу від 19.08.2020 за №1080, наказу від 21.08.2020 за №268 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлення на посаді.
Позов мотивовано тим, що позивача, 21.08.2020, згідно наказу №268 о/с звільнено у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Підставою звільнення слугував наказ №1080 від 19.08.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУНП в Івано-Франківській області. Дане звільнення та підставу звільнення ОСОБА_1 вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки підставою для звільнення стало порушення дисципліни, а саме складення відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що безпосередньо зазначено в оскаржуваному наказі від 19.08.2020 за №1080, в той же час, сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення не є доказом того, що особа його вчинила. Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій беззаперечною та головною обставиною є необхідність встановлення в діянні особи складу адміністративного правопорушення. Тобто, основним та беззаперечним доказом вчинення чи не вчинення особою адміністративного правопорушення є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено вину або невинуватість особи.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 позовну заяву залишено без руху. Встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач у встановлений строк усунув вказані судом недоліки позовної заяви.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Від відповідача, 02.11.2020, надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечила та вказала, що вході проведення службового розслідування, встановлено, що скоєння оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку внаслідок відвертого ігнорування та недотримання ним основоположних засад діяльності поліції та вимог пп. 1, 2 п. 5 ст. 14 розділу III Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ в частині «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Створювати безпечні умови для дорожнього руху», пп. 1 п. 1 ст. 18, п. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII, п. 1, пп. 1, 2, 6 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII та пп. 1 п. 1 розділу І, пп. 1 п. 1 розділу II та п. 3 розділу IV Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, про що складено відповідний висновок. Також зазначила, що предметом розгляду даної справи не є встановлення обставин наявності або відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, оскільки вказаний спір виник у правовідносинах з приводу застосування та реалізації дисциплінарного стягнення. Доводи позивача про незаконне застосування дисциплінарного стягнення у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки хоча підстави для застосування дисциплінарної та адміністративної відповідальності в даному випадку і пов`язані між собою, проте не є тотожними. Відтак, при виданні оскаржуваних позивачем наказів ГУНП в Івано-Франківській області діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, не допускаючи при цьому жодних порушень прав та законних інтересів ОСОБА_1 , просить суд у задоволенні позову відмовити.
Від позивача, 13.11.2020, надійшли пояснення на відзив, в яких ОСОБА_1 проти тверджень представника відповідача заперечив, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.
Цього ж дня, від позивача, надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 відмовлено в задоволенні вищезазначеного клопотання позивача.
Від відповідача, 26.11.2020, надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача заперечила проти тверджень позивача викладених у запереченні на відзив та вказала, основною підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, а саме вживання алкогольних напоїв під час несення служби та керування транспортним засобом в стані сп`яніння, що є недопустимим для поліцейського, порушення правил дорожнього руху. Відповідно керівництвом ГУНП не досліджувались питання наявності чи відсутності вчинення ним адміністративного правопорушення, а тільки надавалась правова оцінка наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовують можливість притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.
Вивчивши позовну заяву та додані до неї письмові докази суд встановив такі обставини.
За результатами проведеного службового розслідування начальником Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, 19.08.2020, затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівником Івано-Франківського ВП ГУНП 18.08.2020.
Відповідно до даного висновку зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог пп. 1, 2 п. 5 ст. 14 розділу III Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ, пп. 1 п. 1 ст. 18, п. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, п. 1, пп. 1, 2, 6 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2З 3 7-VІІІ та пп. 2 п. 1 розділу І. пп. 1 п. 1 розділу II та п. З розділу IV Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, «Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України» затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757 до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити з Національної поліції України.
ОСОБА_1 - оперуповноважений відділу кримінальної поліції Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області наказом за 19.08.2020 за №1080 на підставі висновку службового розслідування від 18.08.2020(а.с.65-83) притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України (а.с.9-10).
Наказом по особову складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №268 о/с від 21.08.2020 на підставі підпункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (а.с.11).
На думку позивача, вищезазначені накази ГУНП в Івано-Франківській області винесені не на підставі та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, а отже, звільнення позивача із займаної посади є протиправним.
Надаючи правову оцінку спірним публічно-правовим відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.
Суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (надалі, також поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
У відповідності до статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Згідно з вимогами ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону; підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (надалі, також - Статут). Цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Статтею 1 Статуту визначено, що службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Стаття 12 Статуту вказує, що дисциплінарний проступок це протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Статтею 11 Статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (надалі, також - Порядок).
Цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Виходячи із положень Статуту та вимог Порядку начальником ГУНП в Івано-Франківській області видано наказ на підставі якого проведено службове розслідування за фактом виявленого порушення службової дисципліни лейтенанта поліції ОСОБА_1 , яким встановлено наступні обставини.
26.07.2020 о 05:50 по вул. Івасюка, 60, в м. Івано-Франківську, працівниками управління патрульної поліції Івано-Франківської області екіпаж «ЯСЕНЬ-0152» за порушення ПДР зупинено автомобіль VOLKSWAGEN Passat, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п.п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, особу водія було встановлено. Ним виявився оперуповноважений відділу кримінальної поліції Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенант поліції ОСОБА_1 .
Під час перевірки документів ОСОБА_1 повідомив, що в дійсності вказаний транспортний засіб є службовим, та належить ГУНП в Івано-Франківській області та має номерний знак НОМЕР_1 (на синьому фоні), який разом із тимчасовим реєстраційним талоном пред`явив поліцейським.
Крім цього, ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння,
Водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків пройти огляд на стан сп`яніння на приладі DRAGER ALCOTEST. На пропозицію працівників УПП пройти огляд для встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння у медичному закладі, лейтенант поліції ОСОБА_1 погодився.
За результатами медичного огляду у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» (висновок від 26.07.2020) у лейтенанта поліції ОСОБА_1 виявлено стан алкогольного сп`яніння. Від проставлення підпису у висновку медичного огляду даний працівник поліції відмовився. Також у ході медичного огляду у лейтенанта поліції ОСОБА_1 взято біологічний матеріал сечу та кров.
Після цього, на водія автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, н.з. НОМЕР_1 за порушення п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення, вказаний працівник поліції в протоколі відмовся від підпису про, що здійснено відповідний запис.
Адміністративна справа за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо лейтенанта поліції ОСОБА_1 , працівниками УПП в Івано-Франківській області направлена для розгляду до Івано-Франківського міського суду.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.08.2020 у справі № 344/9939/20 матеріали справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП направлено керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для організації проведення досудового розслідування з метою вирішення питання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності заст.286-1 КК України.

У ході службового розслідування здійснений комісійний перегляд записів з портативних відеореєстраторів працівників УПП, за результатами яких комісія робить висновок, що лейтенант поліції ОСОБА_1 під час оформлення працівниками УПП в Івано-Франківській області відносно нього адміністративних матеріалів за порушення Правил дорожнього руху та під час проходження ним огляду з метою встановлення факту перебування чи не перебування у стані алкогольного сп`яніння, допустив грубе порушення службової дисципліни, що виражалось у не документуванні можливого допущення ним порушення Правил дорожнього руху, а саме, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, шляхом не проходження ним перевірки на приладі DRAGER ALCOTEST. У подальшому, після отримання відмови від працівників УПП, лейтенант поліції ОСОБА_1 не продовжив чинити перешкоди у документуванні його можливих протиправних дій.

Окрім того, лейтенантом поліції ОСОБА_1 було допущено, порушення вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, ст.18 Закону України Про Національну поліцію від 2 липня 2015 року, Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 № 757, що виразилося в керуванні та експлуатації службового транспортного засобу із встановленими номерними знаками на білому фоні без відповідних на те реєстраційних документів, що призвело до порушення транспортної дисципліни.

При обранні виду дисциплінарного стягнення комісією взято до уваги всі матеріали, отримані у межах службового розслідування, на підставі чого дисциплінарна комісія дійшла висновку, що описані вище дії, вчинені лейтенантом поліції ОСОБА_1 є такими, що підривають авторитет Національної поліції та довіру до нього, як носія влади, а також свідчать пре низькі морально-ділові якості та його особисту недисциплінованість.

Так, підставою для звільнення позивача слугувало вчинення ОСОБА_1 , дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог пп. 1, 2 п. 5 ст. 14 розділу III Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ, пп. 1 п. 1 ст. 18, п. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, п. 1, пп. 1, 2, 6 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ та пп. 2 п. 1 розділу І. пп. 1 п. 1 розділу II та п. 3 розділу IV Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, «Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України» затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Крім того необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення службової дисципліни як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

Відповідно до статті 2 Закону № 580-VІІІ завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Згідно з частиною 1 статті 64 Закону №580-VІІІ особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 9 листопада 2016 року №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «;Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Таким чином, поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики за будь-яких обставин як у робочий, так і в неробочий час.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства України, що регулює службову діяльність поліцейських, суд звертає увагу на те, що працівник поліції, керуючись Присягою, відповідно до службового обов`язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе моральне зобов`язання бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин відданим інтересам служби.

Дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Так, під вчинками, що дискредитують систему органів поліції та поліцейських слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу поліції у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером підривають довіру та авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції, та є несумісними із подальшим проходженням служби.

На думку суду факти викладенні у висновку службового розслідування, дискредитують систему органів поліції та поліцейських в очах громадськості.

З огляду на перелічені норми, ОСОБА_1 своєю поведінкою як на службі, так і в по суті має підтримувати високе звання поліцейського серед громадян, зокрема бути прикладом законослухняності та поваги до закону. До поліцейських, враховуючи надзвичайну суспільну важливість наданих ним державою владних повноважень щодо захисту прав і свобод громадян, з боку суспільства пред`являються підвищенні вимоги стосовно моральних якостей, поведінки на службі, в сім`ї, побуті, в тому числі у вільний від роботи час. Від вчинків кожного поліцейського складається загальне ставлення до всієї правоохоронної системи.

Ці норми вимагають від кожного поліцейського бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті. Поведінка поліцейського завжди, і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не провинно паплюжити ділову репутацію та авторитет поліцейського. Бездоганне виконання моральних зобов`язань забезпечує право поліцейського на довіру суспільства, повагу, визнання і підтримку громадян. Порушення спеціальних норм проходження служби є дисциплінарним проступком, який може потягнути за собою дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Отже, аналіз матеріалів службового розслідування по факту порушення позивачем службової дисципліни свідчить про те, що при визначенні дисциплінарного стягнення позивачу - звільнення з посади, відповідач мав підстави вважати, що проступок позивача відноситься до тих, що підривають авторитет всієї системи органів Національної поліції України.

Суд погоджується з висновками службового розслідування, що застосований до позивача крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення з посади, визначений відповідачем з врахуванням всіх обставин проступку, характеризуючих даних позивача, а також його відношенням до вчиненого та є співмірним правопорушенню.

Водночас, посилання позивача на рішення Івано-Франківського міського суду від 10.11.2020 у справі за №344/13551/20, яким закрито провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення є необґрунтованим, оскільки відповідно до п.3 резолютивної частини висновку службового розслідування, наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП в діях оперуповноваженого ВКП Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 , буде встановлено за результатами розгляду адміністративної справи судом. Тобто, комісія в ході службового розслідування не надавала оцінку діям ОСОБА_1 щодо наявності в них події та складу адміністративного правопорушення, а тільки надала правову оцінку наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Крім того, факти встановлені в рішенні Івано-Франківського міського суду від 10.11.2020 у справі за №344/13551/20, не спростовують факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог пп. 1, 2 п. 5 ст. 14 розділу III Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ, пп. 1 п. 1 ст. 18, п. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, п. 1, пп. 1, 2, 6 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ та пп. 2 п. 1 розділу І. пп. 1 п. 1 розділу II та п. З розділу IV Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, «Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України» затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Водночас, відповідач обґрунтував правомірність оскаржуваних ОСОБА_1 наказів.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, , вул. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Шумей М.В.