Справа № 400/4841/20
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 р. № 400/4841/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , с. Софіївка, Новобузький район, Миколаївська область, 55632

до відповідача:Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, вул. Софіївська, 24/1, с. Софіївка, Новобузький район, Миколаївська область, 55632

про:визнання звільнення протиправним; поновлення на посаді з 30.09.2020 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Софіївської ради Новобузького району Миколаївської області про визнання протиправним звільнення за п.1 ст.40 КЗпП, поновлення на посаді спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області з 30.09.2020.

Позивач обґрунтовує позов тим, що рішення сесії від 15.07.2020 № 176 свідчить про упереджене ставлення до позивача, оскільки в апараті сільської ради є ще один землевпорядник, але рішенням ради була виведена посада, яку обіймає позивач, а не інший землевпорядник, без будь-яких пояснень, без наведення правових та службових(виробничих) підстав для зміни істотних умов праці. Зазначене свідчить, про упереджене ставлення до позивача та введення в оману депутатів сільської ради під час голосування на сесії щодо змісту рішення. Також проявом упередженого ставлення до позивача є накладання дисциплінарного стягнення у виді догани за невиконання обов`язків, які посадовою інструкцією не покладено на позивача. Сільський голова відповідно до вимог чинного законодавства не запропонував позивачу іншу посаду перед вивільненням, тому звільнення є протиправним. Також не була дотримана процедура щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників.

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки рішення сесії ради від 15.07.2020 прийнято відповідно до п.6 ч.4 ст.42 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», вимог пп.5 ч.1 ст.26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» та для забезпечення оптимізації організаційної структури виконавчого комітету та структурних підрозділів, збільшити ефективність роботи виконавчого комітету, в зв`язку з розширенням напрямків діяльності відділів, забезпечить ефективне використання коштів сільського бюджету на 2020. Рішення приймалось депутатами, одноголосно, що є прямим доказом факту неупередженості сільського голови у цьому питанні. Відповідачем при звільненні позивача був дотриманий порядок ч.1 ст.49-2 КЗпП- попереджено про наступне вивільнення не менш ніж за 2 місяця. Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників передбачене ст.42 КЗпП не було застосовано при звільненні позивача, оскільки дане право має враховуватись при наявності двох чи більше однакових посад, одна з яких скорочується, а у штаті відповідача не було інших осіб, які маючи таку кваліфікацію і освіту , що й позивач, отримали однакову з ним посаду. Відповідач при звільненні запропонував позивачу іншу роботу на умовах проходження конкурсу на заміщення вакантної посади посадової особи в органах місцевого самоврядування, але позивач не склала іспит та не могла бути рекомендована на призначення на вакантну посаду головного спеціаліста.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Позивач перебувала на посаді спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин в Софіївській сільській раді.

На підставі розпорядження голови сільської ради від 30.07.2020 № 43-рв на 1 день позивач був відкликаний з відпустки та 30.07.2020 їй було вручено повідомлення, в якому зазначено, що в зв`язку зі зміною істотних умов праці - зі змінами в організації виробництва і праці попереджено про звільнення з посади спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин Софіївської сільської ради за пп.1.ст.40 КЗпП, яке відбудеться 30.09.2020.Одночасно запропоновано зайняти посаду головного спеціаліста відділу бюджету, фінансів та земельних відносин Софіївської сільської ради на умовах проходження конкурсу на заміщення вакантної посади.

15.07.2020 Софіївською сільською радою Новобузькового району Миколаївської області № 176 прийнято рішення про внесення змін до структури та чисельності апарату Софіївської сільської ради, затвердженої рішенням ІV сесії сільської ради 7 скликання від 11.12.2019 № 59 « Про затвердження структури виконавчих органів, загальної чисельності апарату ради, виконавчих органів ради та штатного розпису Софіївської сільської ради», а саме:

-1.3. Вивести із складу відділу бюджету, фінансів та земельних відносин посаду спеціаліста І категорії в кількості 1 штатна одиниця,

-1.4 Ввести в склад відділу бюджету, фінансів та земельних відносин посаду головного спеціаліста в кількості 1 штатна одиниця.

У додатку до рішення сільської ради №176 від 15.07.2020 «Структура та штатна чисельність апарату Софіївської сільської ради» у відділі бюджету, фінансів та земельних відносин складає з : начальника відділу, головного спеціаліста, спеціаліста ІІ категорії.

Розпорядженням голови сільської ради № 49-ро від 30.09.2020 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 30.09.2020, у зв`язку зі змінами в організації виробництва праці за п.1 ст.40 КЗпП та виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною четвертою статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Вимогами частини третьої статті 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України декларує дві імперативні норми.

По-перше, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення пропонує працівникові іншу роботу.

По-друге, під іншою роботою на тому ж підприємстві, установі, організації в даній статті КЗпП України мається на увазі, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії, які відповідають його кваліфікації, досвіду роботи та стану здоров`я і які може виконувати працівник, і не лише за місцем роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які були в юридичної особи упродовж періоду від вручення працівнику письмового попередження про звільнення із займаної посади у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці по день його звільнення.

З аналізу наведених норм права слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, є рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 10.03.2015 №21-52а15 та 01.04.2015 №6-40цс15, а також постановах Верховного Суду від 20.02.2019 № 819/691/17 та 08.05.2019 №06/1175/17, від 15.05.2020 по справі № п/811/2408/15.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідач не довів суду, в чому полягали зміни в організації виробництва і праці, оскільки скорочення чисельності або штату працівників у відділі позивача не відбулось. Фактично, в зв`язку з прийняттям рішення ради від 15.07.2020 із відділу, в якому позивач займала посаду спеціаліста І категорії було замінено на посаду головного спеціаліста.

У пояснювальній записці зазначено про необхідність оптимізації організації структури виконавчого комітету та структурних підрозділів, збільшення ефективності роботи виконавчого комітету, в зв`язку з розширенням напрямків діяльності відділів, збільшення надходження доходів та забезпечення ефективного використання коштів сільського бюджету. Але у цій записці не зазначено, що всього вищезазначеного можна досягнути шляхом зміни структури відділу бюджету, фінансів та земельних відносин змінив посаду спеціаліста І категорії на посаду головного спеціаліста.

Як установлено судом у двомісячний період з моменту попередження позивача про наступне вивільнення з 30.07.2020 по 30.09.2020 позивачу не надавались пропозицій щодо переведення на вакантні посади.

Відповідач у відзиві зазначив, що пропозиція зайняття введеної посади на умовах проходження конкурсу на заміщення вакантної посади і є пропозицією зайняття вакантної посади.

Але суд не погоджується з цими доводами відповідача, оскільки КЗпП передбачено

пропонування вакантних посад за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Доказів надання таких пропозицій відповідач суду не надав, також відповідач не надав суду доказів відмови позивача від всіх запропонованих вакантних посад або докази відсутності вакантних посад в установі. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, що ним вживались заходи по переведенню працівника за його згодою на іншу посаду.

Відтак, відповідачем не була дотримана процедура звільнення позивача з посади.

Стосовно дотримання процедури щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників суд погоджується з доводами відповідача, що у відділі бюджету посада спеціаліста була передбачена одна, тому неможливо в цих спірних правовідносинах вирішувати питання переважного права на залишенні на роботі.

Також суд зазначає, що при розгляді справи судом не приймаються до уваги посилання позивача на упереджене ставлення голови сільської ради до неї та введення депутатів в оману при прийнятті рішення від 15.07.2020.

Також у цій справі не вирішується питання правомірності або неправомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення, оскільки це питання не є предметом розгляду справи.

Позивач просить визнати протиправним її звільнення з посади, що по суті є визнання протиправним та скасування розпорядження голови сільської ради № 49-ро від 30.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади 30.09.2020, тому суд вважає за необхідне на підставі ст.ст.9,245 КАС України визнати протиправним та скасувати розпорядження голови сільської ради № 49-ро від 30.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади 30.09.2020 та поновити позивача на посаді спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин Софіївської сільської ради.

Згідно з частиною першою та другою статті 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 100, у випадках вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Але сторони, всупереч ст.77 КАС України не надали суду довідку про середній заробіток позивача, тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 01.10.2020 по 5.01.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Як наслідок, позовні вимоги слід задовольнити.

Судові витрати по справі відсутні.

П. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (с. Софіївка, Новобузький район, Миколаївська область, 55632, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (вул. Софіївська, 24/1, с. Софіївка, Новобузький район, Миколаївська область, 55632, ідентифікаційний код 04376788) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області № 49-ро від 30.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

3. Поновити ОСОБА_1 (с. Софіївка, Новобузький район, Миколаївська область, 55632, РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області з 01.10.2020 року.

4. Зобов`язати Софіївську сільську раду Новобузького району Миколаївської області (вул. Софіївська, 24/1, с. Софіївська, Новобузький район, Миколаївська область, 55632, ідентифікаційний код 04376788) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (с. Софіївка, Новобузький район, Миколаївська область, 55632, РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.10.2020 по 05.01.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

5. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко