Справа № 380/10337/20
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань залишення позовної заяви без розгляду

31 грудня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

17.11.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірною відмову відповідача зарахувати ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях за період з 16.04.1975 р і по 10.07.1975 р , та за період 06.06.1978 по 02.12.1997, та з 27.04.1998 по 31.12.1998 включно, тобто 17 років 7 місяців 4 дні;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити пенсію з урахуванням пільгового обчислення стажу починаючи з 28 квітня 2017, з настанням 60 років.

Ухвалою судді від 20.11.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

29.12.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а також заява про залишення позову без розгляду. В обґрунтування поданої заяви представник відповідача зазначає, що 12.06.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Стрийського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку його пенсії із врахуванням стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі в півторакратному розмірі. Позивач звернувся до суду з даним позов 05 листопада 2020 року, в якому просить зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу з 28 квітня 2017 року, з настанням 60 років. На думку представника відповідача позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, просить суд позов залишити без розгляду.

Розглянувши заяву представника відповідача щодо залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Частиною 2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Оцінивши в сукупності наведені норми, суд враховує специфіку даної категорії спору.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно положень ст.1 Конвенції, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Верховного Суду: від 23.04.2018 року у справі №646/6250/17 (адміністративне провадження №К/9901/2128/18), яка в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву представника відповідача щодо залишення позову без розгляду необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 44, 122, 123, 240, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

у задоволенні заяви представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про застосування строків позовної давності - відмовити.

Копію ухвали направити всім особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та оскарженню не підлягає.

Суддя Грень Н.М.