Справа № 520/19213/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

04 січня 2021 р. Справа № 520/19213/2020

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Спірідонов М.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Циркунівської сільської ради (62441, Харківська обл., Харківський район, с. Циркуни, вул. Соборна, 26) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: 1. Скасувати пункт 3 рішення Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області позачергової ХL сесії VII скликання від 06.11.2020, скасувати пункт 1, 2, 4 рішення Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області позачергової ХLI сесії VII скликання від 24.11.2020, скасувати державну реєстрацію кадастрового номеру :03:008:0626, скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:0626.

2. Зобов`язати Циркунівську сільську ради (код ЄДРПОУ - 04396685) надати (передати) у власність ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,000 га, з кадастровим номером 0:03:008: 0618.

3. Судові витрати покласти на Циркунівську сільську раду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

За вимогами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті спору. Так, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, законодавцем в положеннях статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, в разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на звернення до суду із застосуванням відповідного способу захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зокрема, можливість захисту саме права власності шляхом визнання незаконним акта, яким порушується право власності, передбачається ст. 393 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Зі змісту позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, встановлено, що після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства даний проект пройшов всі передбачені земельним законодавством етапи погодження та реєстрації, а саме: - пройшов погодження та отримано висновок експерта державної експертизи від 08.10.2020 № 20309/82-20; - був зареєстрований у Державному земельному кадастрі про що отримано витяг з Державного земельного кадастру про формування земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру 0:03:008:0618.

Позивачем зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства був розроблений на п`ять земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:008:0619, :03:008:0620, :03:008:6000, :03:008:0618, :03:008:0621 та пройшов погодження у експерта та державну реєстрацію кадастрового реєстратора.

Позивачем подана заява про затвердження проекту та передачу у власність земельної ділянки. Відповідач по розгляну вказану заяву та виніс рішення, першим пунктом якого відповідач затверджує проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність, а третім пунктом відмовляє позивачу передати у власність земельну ділянку з причини: « 3. Враховуючи інтереси жителів територіальної громади, відмовити в передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства гр. гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 », що є грубим порушення земельного законодавства. Відповідачем на наступній сесії було прийнто рішення про об`єднання п`яти вище перелічених земельних ділянок у одну та затверджує технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок комунальної власності.

В результаті об`єднання утворилась земельна ділянка з кадастровим номером 325185000:03:008:0626, право власності якої було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:008:0626, реєстрацію якої позивач просить скасувати, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності іншій особі.

Тобто, спір у частині, що стосується скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно земельної ділянки не пов`язаний із захистом його прав у сфері саме публічно-правових відносин, адже подання цього позову покликано на поновлення порушених, на думку позивача, його речових прав на нерухоме майно.

Вирішення питання щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості впливатиме на права та інтереси третьої особи як його власника, а скасування такого рішення не відновить прав позивача у цій справі на спірне майно. Наведене свідчить про наявність спору про право цивільне, що, у свою чергу, унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Отже, існує спір щодо права власності на нерухоме майно, щодо якого заявлено позовні вимоги до відповідача. Тому під час вирішення спору суд має встановити обставини наявності у позивача чинного права власності на вищевказане нерухоме майно, що виходить за межі компетентності адміністративних судів.

Тобто, предмет позовних вимог стосується реалізації цивільних правовідносин.

Майнові відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Положеннями статті 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, відповідно до вимог частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на заявлені підстави позову, даний спір підвідомчий місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Згідно частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

З урахуванням встановлених вище обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 170 КАС України суддя вважає за необхідне роз`яснити, що розгляд даної справи відноситься до суду загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Циркунівської сільської ради (62441, Харківська обл., Харківський район, с. Циркуни, вул. Соборна, 26) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що зазначена позовна вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Спірідонов М.О.