Справа № 554/2032/17
Суддя: Січиокно Т. О.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 26.10.2020 Справа № 554/2032/17
Номер провадження 2-а/554/96/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді Січиокно Т.О.,

за участю секретаря Ромахової В.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Полтавській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить суд визнати протиправною відмову УСБУ в Полтавській області, викладену в листі від 17 лютого 2017 року № 66/21-4/К-63/84, щодо його права на призначення пенсії за вислугою років; зобов`язати УСБУ в Полтавській області підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області документи для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років з 01 лютого 2017 року; зобов`язати УСБУ в Полтавській області подати протягом одного місяця з дня набрання законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.267 КАСУ.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30 січня 2017 року він звернувся до УСБУ в Полтавській області про призначення йому пенсії за вислугу років, вказавши, що на час досягнення ним 45 років (станом на 21 січня 2003 року) та виникнення спірних відносин, мав достатній загальний та спеціальний стаж і на цей час діяла редакція ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 04 липня 2020 року № 51- IV, яка надавала йому право на призначення пенсії за вислугу років. Однак, листом УСБУ в Полтавській області № 66/21-4/К-63/84 від 17 лютого 2017 року йому протиправно відмовлено про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугою років, оскільки на момент його звільнення, тобто станом на 15 листопада 1993 року, він не досягнув 45 років. Таку протиправність він обґрунтовує тим, що просив відповідача згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, прийняти документи та оформити подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і в жодному разі не просив призначити йому пенсію. З 01.01.2007 року повноваження з призначення та виплати пенсій передано органам Пенсійного фонду України. Діючим законодавством визначено механізм, за яким він позбавлений можливості самостійно подати заяву про призначення пенсії за вислугою років до відповідного відділу пенсійного фонду.

2.Позиція відповідача в справі.

Представник відповідача УСБУ в Полтавській області Мосейчук Т.А в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечив та зазначив, що на час досягнення у 2003 році позивачем 45-річного віку, той не мав достатнього загального трудового стажу, а тому в нього не виникло права на отримання пенсії за вислугою років. Окрім того, в трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 відсутні з 23.10.1999 року подальші записи про його офіційне працевлаштування, які були б необхідними для підтвердження загального трудового стажу.

3.Процесуальні дії у справі.

07.04.2017 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до УСБУ в Полтавській області про зобов`язання вчинити дії.

15.05.2017 року постановою Октябрського районного суду м.Полтави у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до УСБУ в Полтавській області про зобов`язання вчинити дії.

26.10.2017 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду постанова Октябрського районного суду м.Полтави від 15.05.2017 року залишена без змін.

17.06.2020 року постановою Верховного Суду касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 15.05.2017 року та ухвалу харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 року скасовано, а справу № 554/2032/17 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

01.07.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави справа прийнята до провадження суддею Січиокно Т.О.

4.Встановлені судом обставини справи.

Матеріалами справи доведено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 17 жовтня 1978 року по 14 липня 1993 року проходив службу в УСБУ в Житомирській області.

Наказом голови Служби безпеки України від 12 листопада 1993 року № 626лс, ОСОБА_1 звільнений з військової служби в УСБУ в Житомирській області за п. «г» ст. 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу в запас Служби безпеки України та виключений із списків особового складу УСБУ в Житомирській області з 15 листопада 1993 року. (а.с.6).

Тобто, на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби Служби безпеки України йому виповнилося 35 років та його загальний стаж становив 18 років.

У зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до м.Полтави 05 січня 1995 року особова справа ОСОБА_1 була направлена до УСБУ в Полтавській області.

30.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до УСБУ в Полтавській області із заявою, яка була розглянута і 17.02.2017 року відповідач листом № 66/21-4/К-63/84 повідомив його про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугою років, оскільки на момент його звільнення, а саме станом на 15 листопада 1993 року, він не досяг 45 років. ( а.с. 8,9).

5. Висновки суду

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» затверджено Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, яким визначено механізм передачі органам Пенсійного фонду України від органів, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» функцій з призначення і виплати пенсій.

Згідно з п.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, (далі також - Порядок № 3-1) заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з п.12 вищезазначеного Порядку уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

Таким чином, системний аналіз викладених положень дає змогу дійти висновку, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №537/1980/16-а.

Судом встановлено, що позивач переїхав на постійне проживання до м. Полтави і з 05 січня 1995 року його особова справа знаходиться в УСБУ в Полтавській області, відтак уповноваженим структурним підрозділом Служби безпеки України, який здійснює підготовку та подання до органу, що призначає пенсію, документів для призначення пенсій позивачу є Управління Служби безпеки України в Полтавській області.

Враховуючи вищевикладене, на УСБУ в Полтавській області покладено обов`язок з підготовки та подання до відповідних територіальних органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсій.

Окрім того, порядок та умови призначення пенсій особам, звільненим з військової служби, зокрема з Служби безпеки України, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з ч.1 вказаного Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Редакція п. «б» ст. 12 вказаного Закону змінювалась, змінюючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

Протягом певного періоду часу існували положення статті, згідно з якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов`язкових показників.

Відповідно до пункту «б» статті 12 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, що діяла на час виникнення у позивача права на пенсію, право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених зі служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04 квітня 2006 року № 3591-IV внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема пункт «б» цієї статті передбачає, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, незалежно від підстав та часу звільнення, правом на призначення пенсії за вислугу років користувалися перелічені в ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи (військовослужбовці), які досягли на час звернення за призначенням пенсії 45-річного віку (до набрання чинності Законом України від 04 квітня 2006 року № 3591-IV) та мали загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Отже, застосуванню підлягає Закон в редакції, чинній на момент виникнення права на призначення пенсії, а не в редакції, чинній на момент призначення пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 539/3872/14-а та від 28 травня 2019 року у справі № 404/8137/13-а.

Оскільки станом на час досягнення ОСОБА_1 45 років (на 21 січня 2003 року) діяла редакція пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка давала йому право на призначення пенсії за вислугою років незалежно від підстав та часу звільнення, то подальші зміни в законодавстві не можуть позбавити його права на пенсійне забезпечення за умови дотримання інших обов`язкових показників, а саме: наявність загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Таким чином, на час досягнення ОСОБА_1 45 років, він повинен мати необхідний стаж, виходячи із записів, наявних в його трудовій книжці.

На а.с. 10 наявна трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , в якій наявний запис про початок його загального трудового стажу із 01.07.1975 року « Совхоз Кружилинский», принят в совхоз на работу трактористом на отд.№1) та останній запис , виконаний 23.10.1999 року: «Звільнений з Полтавської багатопрофільної фірми «Універсал» за власним бажанням», тобто його загальний стаж становить 24 роки.

Незважаючи на це, суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу у підготовці та подачі до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області документів для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років з 01 лютого 2017 року, оскільки 05 січня 1995 року його особова справа знаходиться в УСБУ в Полтавській області, відтак уповноваженим структурним підрозділом Служби безпеки України, який здійснює підготовку та подання до органу, що призначає пенсію, документів для призначення пенсій позивачу є саме Управління Служби безпеки України в Полтавській області та на нього покладено обов`язок з підготовки та подання до відповідних територіальних органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсій.

При цьому, повноваження з призначення та виплати пенсій передано органам Пенсійного фонду України та дані питання не є предметом розгляду даної справи.

Частинами 1, 2 ст. 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, вищезазначеними нормами КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та за наявності відповідних на те підстав.

Суд зазначає, що позивачем не доведено необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та не надано відповідних доказів на обґрунтування поданої заяви, а лише зазначено, що відповідач не довів правомірності прийняття ним свого рішення, а тому в цій частині позивачу слід відмовити.

Керуючись статтями 241-245 КАСУ, суд, -

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Полтавській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову УСБУ в Полтавській області, викладену в листі від 17 лютого 2017 року №66/21-4/К-63/84, щодо права позивача на призначенні пенсії за вислугою років.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Полтавській області підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області документи для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років з 01 лютого 2017 року.

У частині подання звіту про виконання судового рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя: Т.О. Січиокно