Справа № 300/3529/20
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2021 р. справа № 300/3529/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитюка Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ), 02.12.2020 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв`язку з цим її віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В даний час вона є пенсіонером. Крім цього, позивачу встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС. Рішенням судів, які набрали законної сили, дії відповідного структурного підрозділу Пенсійного фонду України щодо нарахування і виплати позивачу пенсії у розмірі, меншому за встановлений Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були визнані протиправними. Також судом було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу державну та додаткову пенсії у відповідності до статей 50, 54 вищевказаного Закону. Судові рішення були звернуті до виконання і на їх підставі видані виконавчі документи, які направлені до виконавчої служби. В ході виконання частину нарахованої суми позивачу було виплачено, а іншу частину було віднесено до заборгованості, виплата якої гарантується державою. Разом з цим, незважаючи на висновки вищих судових інстанцій, які підтвердили протиправність дій управління Пенсійного фонду України і, відповідно право позивача на отримання державної і додаткової пенсії у передбачених законодавством розмірах, на сьогоднішній день державна пенсія як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що має другу групу інвалідності, а також додаткова пенсія позивачу виплачувалась у меншому розмірі ніж це встановлено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач звернулася із відповідною заявою до відповідача про перерахунок та виплату її державної та додаткової пенсії, як інваліду другої групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі, передбаченому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, визначеної згідно з положеннями статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що визначається законом. Проте, відповідач своїм листом від 10.07.2020 повідомив про нарахований розмір пенсії і не провів відповідних перерахунків на тих підставах, що згідно Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76 - VIII з 01.01.2015 набули чинності зміни до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які передбачають, що умови, порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва у зв`язку з Чорнобильською катастрофою визначаються актами Кабінету Міністрів України. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення їй перерахунку основної та додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеної до I - ї категорії, інваліду II групи, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 10.07.2020 перерахунок пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеної до I - ї категорії, інваліду II групи, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії - у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 29.12.2020 (а.с.22-28). У даному відзиві представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, при цьому вказав, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області задоволено частково. Постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31.12.2010 скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 50, 54 ч.4 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 20.06.2010 по 31.12.2010, як інваліду II групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю - 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням виплачених сум. Відповідно до рішення суду позивачу нараховано державну і додаткову пенсію за період з 20.06.2010 по 31.12.2010. Відповідно до вищезазначеного рішення позивачу проведено перерахунок державної і додаткової пенсії за період з 20.06.2010 по 31.12.2010, в сумі 30953,32 грн. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначав механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону №796. Відповідність зазначених нормативно-правових актів підтверджено рішенням Конституційного суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012, тобто припинення виплати пенсії, що виплачувалася за рішеннями судів з 01.11.2011 відповідає чинному законодавству. Згідно із Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII з 01.01.2015 набули чинності зміни до ст. 54 Закону №796. Зокрема передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Отже, пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються відповідно до вимог чинного законодавства, а факт виплати пенсій відповідно до постанови КМУ від 06.07.2011 №745 та від 23.11.2011 №1210 є нормативно підтвердженими рішеннями Конституційного Суду України.

Тому, з 01.07.2020 розмір пенсії позивача з урахуванням 80% втрати працездатності та середньомісячного заробітку 3692,87 грн. (індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 3,06145), становить 4365,60 грн., а саме:

- 2954,30 грн. - основний розмір пенсії;

- 379,60 грн. - додаткова пенсія інвалідам II групи з числа ліквідаторів ЧАЕС першої категорії відповідно до п.5 постанови КМУ №112;

- 1031,70 грн. - державна адресна допомога особі з інвалідністю II групи відповідно до постанови КМУ №1210 (до 255% від 1712).

Також у відзиві на позов представник відповідача послався на судову практику Європейського суду з прав людини, а також на аналіз судової практики з приводу аналогічного предмету спору, зокрема постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №300/275/20 та від 05.10.2020 у справі №300/242/20. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалою суду від 07.12.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.16-17).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується матеріалами справи (а.с.11-12).

З 12.11.1993 року позивач отримує пенсію по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.11-12, 29-31).

Позивач звернулася із заявою до відповідача, у якій просила повідомити підстави нарахування та виплати державної та додаткової пенсії, як інваліду другої групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, визначеної згідно з положеннями статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що визначається законом та усунути її порушене право шляхом нарахування та виплати її державної та додаткової пенсії, як інваліду другої групи, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі меншому, передбаченому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, визначеної згідно з положеннями статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що визначається законом (а.с.7-8).

Відповідач своїм листом №1925-1769/Я-02/8-0900/20 від 10.07.2020 повідомив позивача зокрема про те, що в матеріалах її пенсійної справи наявна постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.02.2013 №36494328 та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012 у справі №37491/11/9104, якою зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату пенсії позивача відповідно до ст. ст. 50, 54 ч.4 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як інваліду II групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю - 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 20.06.2010 по 31.12.2010 та з врахуванням вже виплачених сум.

Відповідно до вищезазначеного рішення позивачу проведено перерахунок державної і додаткової пенсії за період з 20.06.2010 по 31.12.2010, в сумі 30953,32 грн.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначав механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону №796.

Відповідність зазначених нормативно-правових актів підтверджено рішенням Конституційного суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012, тобто припинення виплати пенсії, що виплачувалася за рішеннями судів з 01.11.2011 відповідає чинному законодавству.

Згідно із Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII з 01.01.2015 набули чинності зміни до ст. 54 Закону №796. Зокрема передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Отже, пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються відповідно до вимог чинного законодавства, а факт виплати пенсій відповідно до постанови КМУ від 06.07.2011 №745 та від 23.11.2011 №1210 є нормативно підтвердженими рішеннями Конституційного Суду України.

Тому, з 01.07.2020 розмір пенсії позивача з урахуванням 80% втрати працездатності та середньомісячного заробітку 3692,87 грн. (індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 3,06145), становить 4365,60 грн., а саме:

- 2954,30 грн. - основний розмір пенсії;

- 379,60 грн. - додаткова пенсія інвалідам II групи з числа ліквідаторів ЧАЕС першої категорії відповідно до п.5 постанови КМУ №112;

- 1031,70 грн. - державна адресна допомога особі з інвалідністю II групи відповідно до постанови КМУ №1210 (до 255% від 1712).

Пенсія перерахована відповідно до норм чинного законодавства (а.с.9-10).

Позивач вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернулася до суду за захистом свого права.

Надаючи спірним правовідносинам правову оцінку, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовано Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII.

Як вже зазначено, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012 у справі №37491/11/9104 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату пенсії позивача відповідно до ст. ст. 50, 54 ч.4 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як інваліду II групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю - 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 20.06.2010 по 31.12.2010 та з врахуванням вже виплачених сум.

Згідно статті 50, частини 4 статті 54 та частини 3 статті 67 Закону №796-XII у редакції чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів по II групі інвалідності, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими - 8 мінімальних пенсій за віком. У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Як встановлено судом з матеріалів пенсійної справи позивача, та не заперечується сторонами, управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області на виконання рішення суду проведено перерахунок державної і додаткової пенсії позивача за період з 20.06.2010 по 31.12.2010, в сумі 30953,32 грн.

Відповідно до статті 63 Закону №796-XII (у редакції чинній на час спірних правовідносин) фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з пунктом 7 Закону України від 14.06.2011 за №3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" розділ VІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 28.12.2010 за №2857-VI "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Положення пункту 4 розділу VІІ "Прикінцеві положення" Закону №2857-VI визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011.

Відтак, Законом №3491-VI Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статями 50, 54 Закону №796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання пункту 7 Закону №3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23.07.2011.

Отже, у зв`язку із прийняттям зазначеного нормативно-правового акта застосування, зокрема, положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII до 23.07.2011 здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23.07.2011 у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Надалі, пунктом 3 Розділу "Прикінцеві положення" Закону України від 22.12.2011 за №4282-VІ "Про Державний бюджет України на 2012 рік", який набрав чинності 01.01.2012 аналогічно передбачено, що у 2012 році норми і положення, зокрема, статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 06.12.2012 за №5515-ІV "Про Державний бюджет України на 2013 рік" у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

На виконання вищевказаних вимог законів постановами Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 та №1210 від 23.11.2011 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були визначені розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, пунктом 1 Постанови №745 установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: інвалідам II групи - 20 відсотків.

Аналогічно, пунктом 13 Постанови №1210 також визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 1 січня 2012 року інвалідам II групи виплачується у розмірі 20 відсотків до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Таким чином, оскільки з 23.07.2011 в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалася виплата пенсії згідно з судовим рішенням, то пенсія у розмірі, визначеному постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012 у справі №37491/11/9104 підлягала виплаті до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування таких соціальних виплат. З дня, наступного після внесення відповідних змін, такий розмір виплат суперечив би чинному законодавству, а тому постанова суду подальшому виконанню не підлягала.

Аналогічний висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 6 березня 2019 року (справа №806/2221/16), від 16 серпня 2019 року (справа №815/6985/15), від 30 травня 2018 року (справа №522/5744/17), а також, Верховним Судом України у постанові від 2 червня 2015 року (справа №21-317а15).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 2 статті 242 КАС України).

Відповідно до змісту пункту 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, серед іншого, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема, наведеними вище Постановами №745 та №1210 затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 за №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

В абзаці 7 підпункту 2.1 пункту 2 цього рішення вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. При цьому, Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини (надалі по тексту також - ЄСПЛ, Суд) у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" (Airey v. Ireland) констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього Суду від 12.10.2004 у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Asmundsson v. Iceland, заявка №60669/00).

Як відзначив Конституційний Суд, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

В іншому рішенні від 25.01.2012 за №3-рп/2012 Конституційний Суд дійшов висновку, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому, рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому рішенні вказано, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень вбачається, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

Дійсно, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 19.03.2013 у справі №21-53а13 та від 05.11.2013 у справі №21-293а13, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватися постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Однак, порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умови зміни їх законодавчого регулювання.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частини 1, 2 статті 6 КАС України).

Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішеннях по справах "Аррас та інші проти Італії" від 14.02.2012 (Arras and Others v. Italy, заява №17972/07, пункт 42) та "Сухобоков проти Росії" від 13.04.2006 (Sukhobokov v. Russia, заява №75470/01, пункт 26) зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

В рішенні ЄСПЛ "Великода проти України" від 03.06.2014 (заява №43331/12) в частині скарги заявниці стосовно невиконання рішення суду щодо нарахування та виплати пенсії у розмірі, встановленому статями 50 та 54 Закону №796-XII після внесення у 2011 році змін до законодавства, Суд констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011, коли змінене законодавство було застосоване до пенсії заявниці.

Цим же рішенням ЄСПЛ підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Такого ж правового висновку у аналогічних спірних обставинах дійшов Верховний Суд в постанові від 6 березня 2019 року у справі №806/2221/16.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що доводи позивача стосовно протиправного припинення виплати позивачу основної та додаткової пенсії у розмірі, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, правових висновках Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини та є безпідставними.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи.

Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд не стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців,15, м. Івано-Франківськ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Микитюк Р.В.