Справа № 520/3232/2020
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 січня 2021 року

м. Київ

справа № 520/3232/2020

адміністративне провадження № К/9901/35066/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шишова О.О.,

суддів - Блажівської Н.Є., Дашутіна І.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у справі № 520/3232/2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ЗЕНІТ +» до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області Державної податкової служби України про скасування рішень,

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ЗЕНІТ +» звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області від 20 вересня 2019 року № 1285522/41492137 про відмову в реєстрації податкової накладної № 5 від 29 серпня 2019 року, рішення від 18 листопада 2019 року № 1332219/41492137 про відмову в реєстрації податкової накладної № 7 від 17 жовтня 2019 року, рішення від 18 листопада 2019 року № 1332218/41492137 про відмову в реєстрації податкової накладної № 8 від 24 жовтня 2019 року та рішення від 18 листопада 2019 року № 1332217/41492137 про відмову в реєстрації податкової накладної № 9 від 29 жовтня 2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ЗЕНІТ +» (код ЄДРПОУ - 41492137);

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складені та подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ЗЕНІТ +» (код ЄДРПОУ - 41492137) податкові накладні № 5 від 29 серпня 2019 року на загальну суму 36 301,20 грн, в т.ч. ПДВ 6 050,20 грн, № 7 від 17 жовтня 2019 року на загальну суму 110699,87 грн, в т.ч. ПДВ 18 449,98 грн, № 8 від 24 жовтня 2019 року на загальну суму 13 499,98 грн, в т.ч. ПДВ 2 250,00 грн, № 9 від 29 жовтня 2019 року на загальну суму 10 799,99 грн, в т.ч. ПДВ 1 800,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Харківській області № 7522 від 04 лютого 2020 року і № 12122 від 25 лютого 2020 року про відповідність Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ЗЕНІТ +» (код ЄДРПОУ - 41492137) критеріям ризиковості платника податку;

- зобов`язати ТУ ДПС у Харківській області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ЗЕНІТ +» (код ЄДРПОУ - 41492137) з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості та внести відповідну інформацію до АІЄ «Податковий блок».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: не додано документа про сплату судового збору та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

26 жовтня 2020 року відповідач повторно подав апеляційну скаргу.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та залишено апеляційну скаргу без руху, надавши строк для усунення недоліків скарги шляхом надання клопотання (заяви) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку та надання відповідних доказів.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги скаржником було подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник зазначав, що вперше апеляційна скарга була подана вчасно, проте повернута судом апеляційної інстанції у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, у відкритті апеляційного провадження відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем пропущено передбачений статтею 295 КАС України строк звернення до суду, а причини пропуску такого строку є неповажними.

Апеляційний суд зауважив, що поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Водночас скаржником належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, не надано.

Не погодившись з ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з вищенаведеним висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.

Статтею 295 КАС України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 КАС України).

Крім того, згідно з частиною другою статті 299 КАС України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про визнання зазначених відповідачем підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційного оскарження неповажними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

Ураховуючи те, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у справі № 520/3232/2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ЗЕНІТ +» до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області Державної податкової служби України про скасування рішень.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Шишов

Судді Н. Є. Блажівська

І. В. Дашутін