Справа № 415/7593/20
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/7593/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря - Кравченко О.В.,

розглянувши у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Травкіна Віталія Романовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Описова частина

Зміст позовних вимог

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Травкіна Віталія Романовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 02.12.2020 о 10:22:25 годині відповідачем по справі поліцейським рота № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області рядовим поліції Травкіним Віталієм Романовичем стосовно позивача ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відеореєстратором YI та нагрудною камерою DSGX300100_ВВ0100. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді адміністративного стягнення - штрафу в розмірі 255 грн.

Постанова мотивована тим, що нібито позивач ОСОБА_2 о 10:22:25 годин рухався на автомобілі ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Довженка, 11, міста Лисичанська, Луганської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив чим порушив п.18.1 ПДР України - водій транспортного засобу не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи.

Позивач вважає, що зазначена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою на позивача наклали адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, є незаконною оскільки позивач не порушував Правил дорожнього руху, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому постанова підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так, дійсно позивач ОСОБА_2 о 10:22:25 годин рухався на автомобілі ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Довженка міста Лисичанська, Луганської області, не перевищуючи швидкості. На зазначеній ділянці дороги бачність водія є обмеженою. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, він не бачив пішоходів, що збираються переходити дорогу і прохід по «зебрі» не здійснювався. Під час руху автомобіля наміри пішохода неможливо було передбачити, як і те, що пішохід збирається переходиш дорогу або пропустити автівку. Назустріч позивача рухався автомобіль поліції, який його зупинив. До нього звернувся відповідач та повідомив про причину зупинки, то нібито позивач не пропустив пішоходів на пішохідному переході, а пішохід в той час перйшов дорогу й пішов. Таким чином, відповідач під час розгляду справи навіть не з`ясував пом`якшуючих або обтяжуючих обставин. У зв`язку з суперечливістю ситуації, позивач одразу повідомив, що збирається оскаржувати постанову, на що відповідач йому сказав, що краще сплатити штраф, оскільки судовий збір перевищуватиме саму суму штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальні за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого до п. 18.1 ПДР України, відповідно до положень якого, водій транспортного засобу, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Склад адміністративного правопорушення обов`язково має містити наступні ознаки: об`єкт правопорушення, суб`єкт правопорушення, об`єктивна га суб`єктивна сторони правопорушення.

Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП, передбачено відповідальність в тому числі ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Об`єктом правопорушення виступають охоронювані законом відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, полягає в тому, що позивач ОСОБА_2 о 10:22:25 годині, рухаючись на автомобілі ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Довженка, 11, міста Лисичанська, Луганської області не надав перевагу пішоходу, чим порушив п. 18.1 ПДР України,

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Таким чином, аналіз назначених норм закону свідчить про те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, вбачається, що відповідачем не доведено наявність об`єктивної сторони правопорушення в діях ОСОБА_1 , а будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративної справи тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

Крім того, рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Просив суд скасувати постанову від 02.12.2020 року поліцейського роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Травкіна Віталія Романовича стосовно позивача ОСОБА_1 , провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити та стягнути судові витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. та сплачений позивачем судовий збір - 420, 40 грн.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивач вважає дії патрульного поліції протиправними, а постанову серії ЕАН №3506554 від 02.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі незаконною, у зв`язку з чим просить закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відзив на позовну заяву надійшов, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, відповідачем був наданий відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 від 02.12.2020.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

18.12.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/7593/20 було відкрито провадження у цій адміністративній справі.

23.12.2020 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву та було надано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та долучено відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 від 02.12.2020.

04.01.2021 позивачем надана відповідь на відзив у адміністративному позові.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду надав клопотання, в якому просив справу розглядати за його відсутності.

Досліджені докази та відеоматеріали, наявні в матеріалах адміністративної справи, на підставі чого судом були встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3506554 від 02.12.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом ВАЗ 2101, д.н. НОМЕР_1 , 02.12.2020 р. о 10 годині 22 хвилини у м. Лисичанську по вул. Довженка, 1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР України.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3506554 від 02.12.2020 року незаконною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ЕАН №3506554 від 02.12.2020, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3506554 від 02.12.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом ВАЗ 2101, д.н. НОМЕР_1 , 02.12.2020 р. о 10 годині 22 хвилини у м. Лисичанську по вул. Довженка, 1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 18.1. ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

З п. 7 постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача вбачається, що до неї надано відео з відео реєстратора YI та відео з нагрудної камери DSGX300100_ВВ0100 від 02.12.2020.

Відповідачем на доказ правомірності свого рішення, а саме: прийняття оскаржуваної постанови серії ЕАН №3506554 від 02.12.2020 року був наданий суду відеозапис з відео реєстратора YI та відео з нагрудної камери DSGX300100_ВВ0100 від 02.12.2020, на який є посилання у п. 7 Постанови серії ЕАН №3506554 від 02.12.2020 року.

Судом встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п. 18.1 ПДР України, відповідачем надано відео з відеореєстратора YI та відео з нагрудної камери DSGX300100_ВВ0100 від 02.12.2020, що є належними та ми доказами.

З дослідженого в судовому засіданні відео-матеріала, наданого відповідачем, а саме: відеозапис відеореєстратора YI та відео з нагрудної камери DSGX300100_ВВ0100, судом встановлено, що на пішохідному пішоході не перебували пішоходи, відповідно до п. 18.1 ПДР України, а отже не вбачається факту скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, позивачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3506554 від 02.12.2020 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частина 1 статті 139 КАС України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Стаття 134 КАС України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України, кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Аналогічний правовий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/350/18 (Провадження № 11-1465заі18).

В підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу матеріли справи містять: договір № 12/20/01 від 10.12.2020 про надання правничої допомоги; розрахунок судових витрат №01 до договору про надання правової допомоги №12/20/01 від 10.12.2020р.; ордер серія ВВ № 1000254; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; акт приймання-передачі наданих послуг №01 до договору про надання правової допомоги №12/20/01 від 12.12.2020; квитанцію №Р24А804167107С39648 від 12.12.2020 про оплату послуг за договором № 12/20/01.

Згідно з п. 4. Розрахунку судових витрат вартість послуг становить 1000 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами співмірність його витрат на правничу допомогу із складністю предмету позову його значення для позивача та обсягу наданих робіт.

З врахуванням вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Понесення позивачем судових витрат на сплату судового збору підтверджується фіскальним чеком від 12.12.2019 року про сплату судового збору в сумі 420,40 грн.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 420,40 грн.

Керуючись ст. 2, 72-90, 141, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Травкіна Віталія Романовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАН №3506554 від 02.12.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок та за професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: інспектор батальйону №1 роти №2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенант поліції Травкін Віталій Романович, місце роботи за адресою: вул. Штейгерська, буд. 8, м. Лисичанськ, 93100, Луганська область, Україна, код ЄДРПОУ невідомо.

Повний текст судового рішення складено 04.01.2021.

Суддя Ю. О. Калмикова