Справа № 300/2948/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" січня 2021 р. справа № 300/2948/20
м. Івано-Франківськ
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач 16.11.2020 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду подав відзив, в якому представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 46-47). Просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що суми ПДВ, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, можуть бути віднесені до складу податкового кредиту: у разі своєчасної реєстрації в Єдиному реєстру податкових накладних протягом 1095 календарних днів з дати складання таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних;у разі несвоєчасної реєстрації в ЄРПН протягом 1095 календарних днів з дати складання таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, але не раніше дати такої реєстрації. Так як позивачем включено до складу податкового кредиту податкову накладну та розрахунок коригування до податкової накладної, з дати складання яких минуло 1095 календарних днів, то висновками акта перевірки встановлено завищено суму податкового кредиту та відповідно залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 283 333,33 грн. З наведених підстав представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.
18.11.2020 представник позивача подав суду відповідь на відзив (а.с. 59-61), згідно якої позивач наголошує на тому, що у відзиві не спростовано твердження та аргументи щодо суті позовних вимог. Зміст вказаної відповіді на відзив по суті є аналогічним позовній заяві.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
Висновками акта перевірки встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту включено податкову накладну та розрахунок коригування до податкової накладної, з дати складання яких минуло 1095 календарних днів, чим порушено пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу, а саме:
- податкова накладна від 24.05.2017 за №26 на суму ПДВ 28 333,33 грн. по контрагенту ДП «ІФКЗЗ» (код 07552205), зареєстрована в ЄРПН 14.06.2017;
- розрахунок коригування від 24.05.2017 за №1 до податкової накладної від 24.05.2017 за №26 на суму ПДВ 255 000,0 грн. по контрагенту ДП «ІФКЗЗ» (код 07552205), зареєстрований в ЄРПН 13.03.2018.
Вказані податкова накладна та розрахунок коригування до неї складені 24.05.2017 по даті перерахування коштів позивачем за придбане на аукціоні нерухоме майно згідно платіжного доручення за №24 на загальну суму 1 700 000,00 грн. (а.с. 18).
Не погодившись з наведеними висновками контролюючого органу, позивачем 07.08.2020 подано заперечення на акт перевірки від 20.07.2020 за №1575/09-19-55-04/41185758 (а.с. 10-11).
За результатом розгляду заперечення від 07.08.2020 відповідачем листом від 17.08.2020 за №3485/10/09-19-55-04-19 надано відповідь про залишення заперечення без задоволення, а?висновків акта перевірки без змін (а.с. 17).
Надалі, не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся за захистом свого права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Статтею 67 Конституції України передбачено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 за №2755-VI.
Відповідно до підпункту 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у статті 62 ПК України, згідно якої до них, серед іншого відноситься здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно пункту 14.1.178 пункту 14.1 ст.14 ПК України податок на додану вартість непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Правила формування податкового кредиту та вимоги до його документального підтвердження встановлені статтею 198 та статтею 201 ПК України.
Так, згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
При цьому, пунктом 50.1 статті 50 ПК України визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
З наведеного випливає, що датою включення до складу витрат сум ПДВ, раніше не включених до складу податкового кредиту, є день, наступний після останнього для граничного терміну для реєстрації податкової накладної в ЄРПН за умови відсутності її реєстрації протягом терміну, встановленого для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, та з дати якої минуло 1095 днів.
Крім того, суд погоджується із відповідачем, що враховуючи приписи пункту 198.6 статті 198 ПК України, суми ПДВ, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, можуть бути віднесені до складу податкового кредиту:
- у разі своєчасної реєстрації в Єдиному реєстру податкових накладних протягом 1095 календарних днів з дати складання таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних;
- у разі несвоєчасної реєстрації в ЄРПН протягом 1095 календарних днів з дати складання таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, але не раніше дати такої реєстрації.
Тобто, початком відрахування 1095 календарних днів є не дата реєстрації податкової накладної, а дата складення такої податкової накладної чи розрахунку коригування до такої податкової накладної.
Як слідує з матеріалів справи, податкова накладна №26 на суму ПДВ 28 333,33 грн. по контрагенту ДП «ІФКЗЗ» (код 07552205) та розрахунок коригування №1 до податкової накладної №26 на суму ПДВ 255 000,0 грн. по контрагенту ДП «ІФКЗЗ» (код 07552205), складені 24.05.2017.
Таким чином, контролюючий орган дійшов правильного висновку, що позивач подавши 30.06.2020 уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, включив до складу податкового кредиту податкову накладну та розрахунок коригування до податкової накладної, з дати складання яких минуло 1095 календарних днів, оскільки, як уже встановлено судом, і податкова накладна №26, і розрахунок коригування №1 до податкової накладної №26 складені 24.05.2017.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.