Справа № 205/5174/20
Суддя: Приходченко О. С.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

29.09.2020 Єдиний унікальний номер 205/5174/20
Єдиний унікальний номер 205/5174/20
Провадження № 2а/205/121/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку термінової справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Лукаша Богдана Васильовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 липня 2020 року поштою направив до суду позов до відповідача інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 УПП у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Лукаша Б.В. про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі, який надійшов до суду 13 липня 2020 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року адміністративний позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у справі в порядку термінової адміністративної справи.

Позивач у своєму позові посилався на те, що 05 червня 2020 року постановою в справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 132-1 КУпАП, а саме: перевезення великовагового вантажу без автомобіля супроводу, чим порушено п. 22.5 ПДР України, за що накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Вважає вказану постанову винесено незаконно, не обґрунтовано та безпідставно з порушенням вимог чинного законодавства України. Позивач вважає, що порушень ПДР з його боку не було, оскільки при розгляді справи інспектор автомобіль не оглядав та вимірювання на відповідному габаритно-ваговому контрольному пункті не проводив, а мав право провести лише документальну перевірку, автомобіль супроводу необхідний лише для вантажу, який перевищує ширину 3,75 м., довжину 22 м., а висоту 4,49 м. При зупинці транспортного засобу відповідачем, позивач надав дозвіл на перевезення вантажу № 2002-4 НГ від 25 травня 2020 року. В оскаржуваній постанові зазначено, що автомобіль позивача було зупинено на 172-км. автомобільної дороги Н-31 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка, при цьому її протяжність складає лише 157,9 км., тобто відповідачем не в повній мірі було досліджено та оцінено доказ, наданий позивачем, та безпідставно притягнуто його до адміністративної відповідальності. Просив постанову серії ДПО18 № 958056 від 05 червня 2020 року скасувати, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити, справу розглядати без його участі.

Відповідачеві у встановленому законом порядку направлено копію ухвали про прийняття позову до розгляду суду та відкриття провадження у справі, судову повістку та адміністративний позов, з доданими до нього матеріалами. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час патрулювання 05 червня 2020 року було виявлено порушення позивачем ПДР: водій вантажного автомобіля DAF XF 105.460, номер держреєстрації НОМЕР_1 , з причепом TAD Classic 30-3, номер держреєстрації НОМЕР_2 , ОСОБА_1 на автодорозі Н-31 «Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» перевозив великогабаритний вантаж, тому інспекторами було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». При перевірці документів було встановлено, що водій здійснює перевезення негабаритного вантажу. Відповідно до дозволу № 2020-4 НГ від 25 травня 2020 року маршрут руху полягає: …виїзд на М-22-М-22 виїзд на Н-31-Н31 виїзд Царичанка виїзд на Н-31-Н-31 виїзд на М-22-М22 -..., тобто, маршрут руху по автомобільній дорозі Н-31 пролягав виключно по території Кобеляцького району Полтавської області та Царичанського району Дніпропетровської області, а не територією Решетилівського району Полтавської області, де і було зупинено позивача. Крім того, позивачем було надано для перевірки дозвіл № 297 від 22 квітня 2020 року з терміном дії з 23 квітня 200 року по 06 червня 2020 року, що підтверджується записом з нагрудної камери поліцейського, а відповідно до відомостей із системи «Дозвіл БДР», маршрут руху не пролягає через автомобільну дорогу Н-31. Крім того, в постанові зазначено, що місцем вчинення правопорушення є 172 км. автомобільної дороги Н-31 «Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка», зупинку було здійснено в с. Хоружі Решетилівського району Полтавської області. Посилання позивача на відсутність його вини не мають під собою правового обґрунтування, оскільки відеозаписом зафіксовано правопорушення, вчинене позивачем. Зазначив, що стороною позивача не надано жодного доказу, що спростовує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, а незгода зводиться до формальностей, які не можуть бути підставою скасування постанови. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2020 року інспектором взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 УПП у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Лукашем Б.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративні правопорушення серії ДПО18 № 958056 від 05 червня 2020 року, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП (а.с. 5).

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 05 червня 2020 року о 03 годині 00 хвилин на 172 км. автошляху Н-31 «Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» перевозив великогабаритний вантаж із дозволом, погодженим НП України, але не дотримався визначеного маршруту, чим порушив п. 14 Постанови КМУ № 30 від 18 січня 2001 року (а.с. 5).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у відповідача існувало переконання про порушення позивачем ПДР України.

Пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

На підставі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, а саме: порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Під час розгляду справи встановлено, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано в оскаржуваній позивачем.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

Так ПДР відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи, як на обґрунтування своїх позовних вимог позивач додає до позову копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль та спеціалізований напівпричіп (а.с. 6), а також копію дозволу № НОМЕР_3 (а.с. 7), зі змісту якого вбачається, що транспортному засобу DAF XF 105.460, номер держреєстрації НОМЕР_1 , з причепом TAD Classic 30-3, номер держреєстрації НОМЕР_2 , дозволено перевезення техніки, параметри яких не перевищують довжину 22 метри, ширину 3,5 метри, висоту 4,49 метри, загальну вагу автопоїзду з вантажем 46 тон, виступ вантажу за задній габарит 3,00 метри без супроводження по маршруту. При цьому відповідачем складено постанову саме за перевезення вантажу поза маршрутом, визначеним у дозволі.

Відповідно до приписів абз. 1 п. 14 Постанови КМУ № 30 від 18 січня 2001 року водії великогабаритних та великовагових транспортних засобів зобов`язані дотримуватися визначеного маршруту.

Згідно зі ст. 222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ у сфері про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів.

Частиною 1 статті 276 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

З відеозапису, наданого відповідачем щодо фіксації розгляду справи вбачається, що позивачем було надано для перевірки дозвіл № 297 від 22 квітня 2020 року. Таким чином, факт того, що відповідачем безпідставно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не знайшов свого підтвердження, а посилання позивача на те, що постанову було винесено безпідставно, оскільки у нього наявний дозвіл, спростовується записом з боді-камери відповідача.

Положеннями ч. 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1 та 2 ст. 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, позивачем не доведено свої позовні вимоги та не надано доказів у розумінні ст. 73 КАС України, які б давали підстави стверджувати, що відповідачем безпідставно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, оскільки доказами, наданими стороною відповідача, твердження ОСОБА_1 про наявність дозволу на перевезення великогабаритного вантажу визначеним маршрутом, спростовано.

Разом з тим, позивач у своєму позові зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такому обов`язку суб`єкта владних повноважень протиставляється ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язок кожної сторони, у тому числі і позивача, довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 760/2846/17 від 14 березня 2018 року, де вказано, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст. 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Крім того, слід зазначити, що відповідач є посадовою особою, який виконує повноваження, делеговані йому державою, при здійсненні своїх службових повноважень не має упередженості і наміру притягувати до адміністративної відповідальності осіб, які не скоюють відповідні адміністративні правопорушення, сумніви щодо його компетентності у суду відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Позивачем при поданні адміністративного позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 420 гривень 40 коп., у задоволенні позовних вимог йому відмовлено, тому судовий збір слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 251, ч. 3 ст. 283 КУпАП, ст. ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Лукаша Богдана Васильовича (місце роботи: 36008, м. Полтава, вул. Європейська, буд. 164) про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі відмовити.

Судовий збір у розмірі 420 гривень 40 коп. віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя: О.С. Приходченко