Справа № 640/1614/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 року м. Київ № 640/1614/20

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Горекс» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство «Горекс» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, офіс 174, ) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 11.01.2020 №0101 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Горекс" грошового зобов`язання по податку на прибуток у сумі 56 811,00 грн (у т.ч. податкове зобов`язання - 37 874,00 грн, штрафні санкції - 18 937,00 грн);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 11.01.2020 №0101 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Горекс" штрафних санкцій у сумі 510,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з висновками акту перевірки та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, оскільки такі висновки були зроблені без будь-якого дослідження самого факту здійснення господарських операцій, гуртуються на припущеннях контролюючого органу, тому повинні бути скасовані.

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, викладеними в адміністративному позову, надав відзив, в якому вказав, що при прийнятті оскаржуваних рішень діяв на підставі та у межах повноважень, наданих йому законодавством, з урахуванням інформації, судових рішень та інших документів, отриманих в порядку та у спосіб, визначених Кодексом.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку TOB «Торгово-виробниче підприємство «Горекс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з TOB "Профбудкомплекс" (код 40028021) за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням в декларації з податку на прибуток підприємства.

За результатами проведеної перевірки було складено Акт від 13.12.2019 року №192/26-15-05-01-01/37814228 «Про результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ТВП «Горекс», яким виявлено наступні правопорушення:

- п.44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п.п 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток приватних підприємств у періоді, що перевірявся на суму 37 874 грн, в т.ч. за 2016 рік на суму 37 874 грн;

- п.44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України не надано документи під час перевірки.

На підставі вищезазначеного акту, відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення: №0101 про збільшення грошового зобов`язання по податку на прибуток у сумі 56 811,00 грн (у т.ч. 37 874,00 грн, штрафні санкції - 18 937,00 грн); №0101 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи (підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Кодексу).

Відповідно до статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пунктів 200.1 200.4 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Враховуючи викладене, право на формування податкового кредиту та зменшення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок витрат шляхом відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності, пов`язується з фактичним здійсненням цих господарських операцій, що має підтверджуватись документально.

Суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні ст.1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст.1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного, право платника на формування валових витрат є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно з`ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З врахуванням вказаної позиції суд досліджує обставини щодо реальності господарських операцій позивача з контрагентом - ТОВ «Профбудкомплекс».

Як вбачається з акту перевірки, на формування спірних податкових зобов`язань позивача у перевіряємому періоді вплинули його господарські операції з ТОВ «Профбудкомплекс», а також відомості з баз даних ІС "Податковий блок", Єдиний реєстр податкових накладних щодо вказаного контрагента, Єдиного реєстру судових рішень.

Відповідачем встановлено, що в Єдиному реєстрі податкових накладних за серпень 2016 року була зареєстрована податкова накладна від 15.08.2016 №124, виписана ТОВ «Профбудкомплекс» на адресу позивача.

В результаті опрацювання податкової інформації по контрагенту TOB "Профбудкомплекс" встановлено, що свідоцтво платника ПДВ від 01.04.2016 за № 200255096 було анульовано 14.03.2019 року, в зв`язку із відсутністю поставок та ненадання декларацій.

Остання звітність з ПДВ була подана товариством за вересень 2016 року.

Крім того, відповідачем встановлено, що TOB "Профбудкомлпекс" звітувало до контролюючих органів лише у квітні- вересні 2016 року.

Згідно звіту про нарахування заробітної плати, кількість працівників складає 5 осіб, з яких керівнику нараховано заробітної плати у розмірі 1450 грн. та іншим чотирьом особам по 450 грн.;

Фінансовий звіт та декларацію з податку на прибуток за 2016 рік TOB "Профбудкомплекс" до органів ДПС не подавало, в зв`язку із чим перевіркою неможливо було підтвердити наявність на підприємстві основних засобів, виробничих запасів, товарних запасів, грошових коштів або будь-яких інших активів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

Крім того, суд звертає увагу, що декларації з екологічного податку, земельного податку, транспортного податку TOB "Профбудкомплекс" до органів ДПС не подавало, а перевіркою встановлено відсутність відповідних ресурсів (складські, офісні приміщення, транспортні засоби, земельні ділянки тощо) на підприємстві.

Згідно даних ЄРПН за період з моменту створення підприємства по дату складання акту перевірки, TOB "Профбудкомплекс" не отримувало послуги з оренди приміщення, опалення, водо-, тепло- постачання, зв`язку, не придбавало канцелярські засоби тощо.

Позивач вважає доводи податкового органу про відсутність у контрагента ТОВ «Профбудкомлекс» необхідної кількості працівників, виробничих потужностей та матеріально-технічної бази для здійснення відповідних операцій, необґрунтованими.

Проте суд, дослідивши наявні матеріали справи, не погоджується із такими доводами позивача з огляду на наступне.

В результаті аналізу бази даних АІС «Податковий блок» та податкової звітності TOB «Профбудкомплекс» відповідачем була встановлена відсутність жодного виробничого обладнання, транспортних засобів, торгівельного обладнання, складських приміщень, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та інших основних фондів, у тому числі орендованих.

Суд враховує, що в той час як податковий орган посилається на відсутність у контрагента позивача необхідних для виконання спірних операцій, основних засобів, необхідних для вчинення дій, що становлять під сумнів зміст відповідних операцій, позивачем таких доказів до матеріалів справи додано не було та доводи податкового органу в цій частині не спростовано.

Крім того, судом встановлено, що аналіз даних з ЄРПН свідчить про те, що TOB "Профбудкомплекс" зареєструвало на адресу позивача податкові накладні з номенклатурою: балясина бук, щит меблевий цельноламельний бук, дошка обшивочна бук, підсходина бук, поручень бук, стовп бук, сходина бук в асортименті.

Проте, серед зареєстрованих в ЄРПН від постачальників на адресу TOB "Профбудкомплекс" податкових накладних, з вищезазначеною номенклатурою, за весь період діяльності підприємства встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із доводами відповідача про неможливість підтвердження походження товару, що був реалізований ТОВ «Профбудкомплекс» на адресу позивача у серпні 2016 року, оскільки по ланцюгу постачання придбання зазначеного товару не встановлено.

Крім зазначеного, суд враховує і наявність картки суб`єкта фіктивного підприємництва від 05.06.2018 №2402/04-36-21-15 відносно ТОВ «Профбудкомплекс».

Суд наголошує, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Така правова позиція також наводиться в постановах Верховного суду України від 14.06.2016 року у справі №21-1318а/16, від 22.11.2016 року у справі №826/11397/14.

Крім вищезазначеного, суд приймає до уваги і той факт, що позивачем ані до проведенні перевірки, ані під час її проведення, не було надано документів для підтвердження здійснених господарських операцій із ТОВ «Профбудкомплекс».

Так, на адресу позивача був направлений запит про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) від 30.05.2019 року, відповідно до якого відповідач просив надати копії документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин із ТОВ «Профбудкомплекс».

У відповідь на вказаний запит, позивач надав лист за вих. №20/06-1 від 20.06.2019 року, яким повідомив контролюючий орган, що надати витребувані документи не має змоги, в зв`язку із великим об`ємом, про підготовку документів повідомить відповідача належним чином.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового Кодексу України , у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платних податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки таких документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

В зв`язку із тим, що позивачем не було надано до перевірки первинні документи по взаємовідносинам із ТОВ «Профбудкомплекс», відповідачем був складений акт про ненадання документів до перевірки від 06.12.2019 №653/1/26-15-05-01-01/37814228 та зафіксовано порушення п. 85.2 ст. 85, п. 44.1, п. 44.6 ст. 44 Податкового Кодексу України.

Суд звертає увагу, що і до матеріалів справи позивачем не було наданого жодного документу для підтвердження проведення господарських операцій із ТОВ «Профбудкомплекс», що ставить під сумнів реальність здійснення таких операцій та враховується судом , як їх недоведеність.

В зв`язку із чим, суд вважає винесене податкове повідомлення-рішення № №0101 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Горекс" штрафних санкцій у сумі 510,00 грн. законним та обґрунтованим.

Щодо тверджень позивача про допущені відповідачем процесуальні порушення під час проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

У п.2 ст. 79 Податкового Кодексу України зазначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення , платнику податків (його представнику) у порядку визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про' проведення документальної позапланової невиїзної перевірки га письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Пунктом 42.1. ст. 42 Податкового Кодексу України, передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Враховуючи, що відповідачем 03.12.2019 (тобто до початку перевірки) рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено на адресу позивача наказ від 02.12.2019 № 3892 та повідомлення від 02.12.2019 № 148/26-15-05- 01-01, суд приходить до висновку, що контролюючим органом не було порушено вимоги ст. 79 Податкового Кодексу України.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд вважає висновки податкового органу, зроблені під час перевірки позивача доведеними та правомірними.

Слід зазначити, що у податкових правовідносинах є неприпустимою ситуація, яка дозволяла б недобросовісним платникам за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди (у тому числі шляхом зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат).

Також, суд зауважує, що концепція "наявності ділової мети" передбачає, що господарська операція має містити економічний сенс для підприємства і бути доцільною з погляду її проведення. Тобто навіть якщо операцію оформлено належним чином і є докази реальності її здійснення, проте причина здійснення такої операції не є економічно обґрунтованою для бізнесу, платник податків не має права на зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат і податкового кредиту.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2018 року у справі №816/4226/13-а ухвалив, що відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку сум такої вигоди.

Тобто, здійснення реальних господарських операцій - не єдина передумова отримання податкового ефекту від здійснення господарської операції.

Також, Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 року у справі №809/117/13-а, від 22.03.2018 року у справі №815/3666/16 та від 10.04.2018 року у справі №815/24/17 дійшов висновку, що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв`язку із вказаним, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство "Горекс" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, офіс 174, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа