Справа № 463/11695/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 463/11695/20 пров. № А/857/15964/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2020 року, прийняте суддею Мармаш В.Я., в м.Львові, повний текст складено о 17 годині 46 хвилині, у справі № 463/11695/20 за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2020 Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом, в якому просить продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з метою ідентифікації, на строк, визначений ст.289 КАС України.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.06.2020 року ухвалено затримати відповідача з метою ідентифікації, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу затримання.

13.08.2020 відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Чернігівській області, де він на даний час перебуває. Відносно відповідача позивачем в межах своєї компетенції неодноразово направлялись запити щодо встановлення його особи.

На час звернення до суду, неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача за таких обставин, а саме: неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, що виразилося у неодержанні позивачем з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства документів, необхідних для ідентифікації особи.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2020 року позов задоволено.

Продовжено строк затримання особи, яка ідентифікувала себе як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації, на строк, визначений ч. 11 ст. 289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, а саме до 08.00 год. 09.06.2021.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що максимальний строк встановлений законодавством для затримання іноземця у ПТПІ 18 місяців, вже сплив.

В момент затримання повідомив про себе всі відомості, а потім неодноразово надавав Мостиському прикордонному загону копію свого паспорта. 11.11.2020 року відправив на його офіційну електронну адресу заяву про співпрацю та знову долучив копію паспорту серія номер НОМЕР_1 .

Позивач не надав доказів, які б вказували про направлення ним запитів та повторних запитів, які мають бути складені, а саме заповнення анкети та долучення кольорових фотокарток, через Департамент консульської служби МЗС України до компетентних органів країни його походження з метою його ідентифікації.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який просить залишити без змін рішення суду, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що особа, яка ідентифікувала себе як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), житель Народної Республіки Бангладеш, відповідач, потрапив на територію України незаконно.

В подальшому, перебуваючи на території України, відповідач спільно з 7-ма іншими громадянами Народної Республіки Бангладеш намагалися незаконно перетнути державний кордон з України до Республіки Польща, однак, 09.06.2020 року о 08 год. 00 хв. були затримані прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Сянки» територія Турківського району Львівської області на напрямку 299 прикордонного знаку на відстані близько 30000 м від лінії державного кордону України.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.06.2020 року частково задоволено позов Військової частини НОМЕР_2 та затримано особу, яка ідентифікувала себе як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч. 11 ст. 289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з моменту затримання, зокрема, з 09.06.2020.

13.08.2020 відповідача поміщено в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Оскільки у відповідача були відсутні документи, які надають право на виїзд з України, то з моменту його поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позивачем на виконання рішення суду від 11.06.2020 з метою ідентифікації та документування особи відповідача робили запити, що стверджується копіями запитів позивача щодо ідентифікації громадян Народної Республіки Бангладеш №21/12736 від 06.11.2020, №21/9650 від 09.09.2020, №21/5351 від 12.06.2020, адресованих в Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.

Термін утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, визначений ст.289 КАС України, закінчується 09.12.2020 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача та з огляду на наявність умов, передбачених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача у строк затримання, встановлений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.06.2020 року, продовжити строк затримання відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного Закону в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній за участю картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною першою статті 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи - частини 11 - 13 ст.289 КАС України.

Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.

При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі Інструкція).

В п.1 розділу VI Інструкції зазначено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідно до пп. f п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Колегія суддів приймає до уваги твердження відповідача в апеляційній скарзі, що неодноразово намагався надати позивачу копію свого паспорта серія номер НОМЕР_1 та 11.11.2020 року направив на офіційну електронну адресу військової частини НОМЕР_2 заяву про співпрацю та долучив копію паспорту. Вказане підтверджує наданим до суду скріншот поштової скриньки з відправленим листом та доданими документами на офіційну адресу.

Таким чином, позивачем достовірно ідентифіковано особу відповідача - отримано копію паспорта, а позивачем не надано доказів про те, що відповідач не надав інформацію про себе та вказане в сукупності не може свідчити про відсутність співпраці з боку іноземця (відповідача).

Крім того, з долученої до апеляційної скарги довідки про тримання іноземця (особи без громадянства) у ПТПІ від 14.02.20 вих. №21 виданої Чернігівським пунктом тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України вбачається, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15 серпня 2018 року до 12 серпня 2019 року утримувався в Миколаївському ПТПІ, з 12 серпня 2019 року до 14 лютого 2020 року утримувався в Чернігівському ПТПІ, що сумарно перевищує 18 місяців, тобто допустимий термін для затримання іноземця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що на час звернення позивача з відповідним позовом, останній мав інформацію про особу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 .

Щодо покликання апелянта на те, що Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України не є належним позивачем у даній справі, то апеляційний суд зазначає, що повноваження позивача поширюються на Західний регіон до якого входить і військова частина НОМЕР_2 (м.Мостиська), що додатково стверджується витягом з реєстру юридичних осіб, долученим представником позивача в суді апеляційної інстанції.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів прийшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності - ч.3 ст.90 КАС України.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2020 року у справі № 463/11695/20, - скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації, -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 05.01.2021 о 11.30