Справа № 640/18132/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 грудня 2020 року справа №640/18132/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 )
доГоловного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві)
провизнання протиправними та скасування рішення від 26 червня 2019 року №557/26-15-13-21-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач протиправно прийняв рішення про анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку, тому що єдиний податок сплачувався у розмірах та в строки, визначені законом, а висновки відповідача про наявність у позивача заборгованості зі сплати даного податку не відповідають дійсності і спростовуються платіжними документами. Крім того, позивач зазначає, що сплата податку на помилковий рахунок не є підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/18132/19 в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про правомірність винесеного рішення, оскільки згідно з даними інтегрованої картки платника на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у позивача був наявний податковий борг у зв`язку з несплатою самостійно визначеного грошового зобов`язання у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за звітний період три квартали 2018 року та 1 квартал 2019 року, що зафіксовано в акті камеральної перевірки та, як наслідок, винесене оскаржуване рішення відповідно до положень статті 299 Податкового кодексу України.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

19 січня 2012 року ФОП ОСОБА_1 перейшла на спрощену систему оподаткування зі ставкою єдиного податку 5% відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії А №028402.

Відповідно до рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку від 26 червня 2019 року №557/26-15-13-21-26/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку з 30 червня 2019 року у зв`язку з виявленням контролюючим органом під час проведення перевірки порушень платником єдиного податку вимог пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України та наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

Зазначене рішення винесене на підставі акта про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи оподаткування від 13 червня 2019 року №452/26-15-13-21-11/ НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки). Перевіркою виявлено порушення позивачем абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України (у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів), а саме: станом на 01 червня 2019 року борг по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у сумі 12 043,47 грн. Під час перевірки відповідачем використано дані АІС «Податковий блок», заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування від 25 січня 2012 року, група 3 (5% від доходу).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України визначає, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених главою 1 розділу ХІV Податкового кодексу України, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Як зазначив відповідач, оскільки згідно з даними інтегрованої картки платника на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у позивача був наявний податковий борг у зв`язку з несплатою самостійно визначеного грошового зобов`язання у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за звітний період три квартали 2018 року та 1 квартал 2019 року, а саме, станом на 01 червня 2019 року борг по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у сумі 12 043,47 грн., винесене оскаржуване рішення відповідно до положень статті 299 Податкового кодексу України.

У свою чергу позивач вказує, що сплачував єдиний податок у розмірах та у строки, встановлені законодавством; проте, через помилку у березні 2019 року два платежі від 18 лютого 2019 року у сумі 21 867,47 грн. та від 19 листопада 2018 року у сумі 2 023,88 грн. зі сплати єдиного податку помилково сплачені на інший рахунок УДКСУ у Голосіївському районі ГУ ДКСУ у м. Києві, на підтвердження чого матеріали справи містять копії платіжних доручень з відмітками банку про їх проведення відповідними датами.

Крім того, як зазначає позивач в адміністративному позові, після виявленої помилки, ним сплачено відповідні суми єдиного соціального внеску на вірний рахунок та подано до контролюючого органу заяву про повернення помилково відправлених коштів. На підтвердження зазначеного матеріали справи містять копію платіжного доручення від 02 квітня 2019 року №50 на суму 23 870,86 грн. з призначенням платежу «єдиний податок/сплата за кв.2018» та копію заяви від 04 квітня 2019 року про зарахування на поточний рахунок помилково сплачених коштів у сумі 23 891,35 грн.

Матеріали справи свідчать, що згідно з квитанціями 18 лютого 2018 року №49 на суму 21 867,47 грн. та від 09 листопада 2018 року №46 на суму 2 023,88 грн. сплачено єдиний податок з фізичних осіб за 3 квартал 2018 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії квитанцій, суд встановив, що вони містять посилання на помилковий розрахунковий рахунок отримувача НОМЕР_2 замість НОМЕР_3 .

Як вбачається із реквізитів рахунків для зарахування платежів до державного та місцевого бюджетів в розрізі районі м. Києва, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 призначений для сплати єдиного податку юридичними особами; у свою чергу, для сплати єдиного податку з фізичних осіб призначений рахунок 6002.

Отже, єдиний податок з фізичних осіб за 3 квартал 2018 року сплачений позивачем вчасно, але на помилковий розрахунковий рахунок.

За правовою позицією Верховного Суду (наприклад, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №805/3665/16-а та від 24 жовтня 2018 року у справі №760/6097/16-а (2а/760/590/16) така помилка не свідчить про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки, відкриті на ім`я відповідного контролюючого органу в казначействі.

До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи шляхом повторної сплати єдиного внеску на вірний рахунок та звернення до відповідача із заявою про зарахування помилково сплачених коштів на ї поточний рахунок.

Верховний Суд вважає, що допущення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання у строк, встановлений законом має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника та його посадових осіб до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату податку.

Пункт 299.10 статті 299 Податкового кодексу України передбачає, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

У свою чергу відповідно до підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Оскільки позивач виконав свій податковий обов`язок зі сплати єдиного податку у встановлений строк, наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів, не підтверджується, а тому, на думку суду, відсутні підстави для анулювання реєстрація платником єдиного податку.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які б підтверджували встановлення факту несплати позивачем єдиного внеску за спірний період, оскільки судом встановлено його сплату на помилковий рахунок. Інших доказів на підтвердження позиції відповідача матеріали справи не містять.

Крім того, в силу положень пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату боргу у спосіб, визначений Податкового кодексу України; проте, відповідні докази у справі відсутні.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що рішення ГУ ДФС у м. Києві від 26 червня 2019 року №557/26-15-13-21-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений нею судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26 червня 2019 року №557/26-15-13-21-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А. Кузьменко