Справа № 1.380.2019.006723
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006723
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Дик С.І.,

представника відповідача Адаміва В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, -

встановив:

ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 (далі відповідач), в якій просив визнати протиправним і скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.10.2019 № 355ос, згідно з яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «Догана», та скасувати запис внесений у службову картку про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Ухвалою від 18.12.2019 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 24.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 24.04.2020 суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення службового розслідування відповідач не з`ясував всіх обставин інциденту, який стався 24.09.2019 між позивачем та командиром батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 . Позивач вважає, що окрім слів підполковника ОСОБА_3 відсутні докази, які б підтверджували порушення позивачем трудової дисципліни. Позивач також зазначив, що в описовій часині акта про проведення службового розслідування не вказано освіти та терміну перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування. Крім цього, наказ про дисциплінарне стягнення прийнято з пропуском встановленого законом місячного строку, що також свідчить про його протиправність.

13.01.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що матеріалами службового розслідування доведена вина позивача у вчиненні ним порушення. Крім цього, позивач у своїх поясненнях підтвердив порушення ним статей 51, 55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Представник відповідача зазначив, що відсутність в акті освіти та терміну перебування на посаді підполковника ОСОБА_3 не має жодного відношення для встановлення причин, умов та обставин вчинення правопорушення позивачем.

20.01.2020 представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій додала, що стосовно позивача не складалося протоколів про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-14 та статтею 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

12.02.2020 представник відповідача подав до суду заперечення, в яких зазначив ті ж аргументи, що й у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Просили суд задовольнити позовні вимоги позивача повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

03.10.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 винесений наказ № 494ад «Про призначення службового розслідування відносно підполковника ОСОБА_3 ». Підставою для винесення такого наказу став факт накладення дисциплінарного стягнення 24.09.2019 командиром батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковником ОСОБА_2 на начальника штабу першого заступника командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковника ОСОБА_4 , на підставі рапорту підполковника ОСОБА_4 №6734 від 03.10.2019.

31.10.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 винесений наказ № 355ос, згідно з яким, за порушення позивачем вимог абзаців третього, четвертого, одинадцятого, дванадцятого статті 11, абзацу другого статті 30, абзаців першого, другого статті 50, абзацу першого статті 55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на начальника штабу першому заступнику командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковнику ОСОБА_5 , на підставі пункту «а» статті 71 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани (пункт 2 наказу).

Не погоджуючись з наказом №355ос від 31.10.2019 в частині накладення на позивача стягнення, такий звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; Статут внутрішньої служби).

У статті 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтями 28-29 Статуту внутрішньої служби встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Згідно зі статтею 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

У статтях 31-33 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

За своїми військовими званнями начальниками є:

- сержанти і старшини - для солдатів і матросів однієї з ними військової частини;

- прапорщики і мічмани - для сержантів і старшин, солдатів і матросів однієї з ними військової частини;

- молодші офіцери - для сержантів, прапорщиків і мічманів однієї з ними військової частини і старшин, солдатів і матросів;

- старші офіцери за військовим званням підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу - для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів;

- генерал-лейтенанти, віце-адмірали, генерал-майори, контр-адмірали, полковники, капітани 1 рангу - для молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів;

- генерали армії України, генерал-полковники, адмірали - для старших і молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, солдатів і матросів.

Військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 вказаного Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням.

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.

Відповідно до статті 49 військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

У статті 50 Статуту внутрішньої служби передбачено, що відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, і у питаннях служби вони звертаються один до одного на "Ви".

Начальники й старші за військовим званням військовослужбовці у питаннях служби до підлеглих і молодших звертаються за військовим званням і прізвищем або тільки за званням, додаючи в останньому випадку перед званням слово "пане (пані)". Наприклад: " ОСОБА_6 ", "Пане (пані) солдат"; " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", "Пане (пані) сержанте"; "Прапорщику Мороз", "Пане (пані) прапорщику"; " ОСОБА_7 ", "Пане (пані) лейтенанте".

До курсантів військово-навчальних закладів, які не мають військових звань сержантського і старшинського складу чи складу прапорщиків і мічманів, а також курсантів навчальних військових частин (підрозділів) звертаються "Курсанте Стадников", "Пане (пані) курсанте".

Відповідно до статті 55 Статуту внутрішньої служби військовослужбовцям забороняється тримати руки в кишенях одягу, а також сидіти у присутності командира (начальника) або старшого за військовим званням без його дозволу. Курити дозволяється тільки у спеціально відведених для цього місцях.

Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (тут і надалі в редакції, чинні станом на час виникнення спірних правовідносин; Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статей першої третьої Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом:

- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів;

- формування правової культури військовослужбовців;

- умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

- зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

- підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

- своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

- чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

У статті 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

- додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стягнення за порушення військової дисципліни регулює розділ ІІІ Дисциплінарного статуту.

Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

У частині першій статті 84 Дисциплінарного статуту вказано, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя статті 84 Дисциплінарного статуту).

Як встановив суд, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2019 № 494ад призначено службове розслідування відносно підполковника ОСОБА_3 .

Крім цього, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2019 № 506ад продовжено термін розслідування на 10 діб.

За результатами проведеного службового розслідування складено акт проведення службового розслідування відносно підполковника ОСОБА_3 (далі Акт), в якому встановлено, що у кабінеті позивача виник конфлікт між позивачем (начальник штабу перший заступник командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення) та командиром батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковником ОСОБА_2 , під час якого позивач намагався звернути увагу ОСОБА_3 на його неналежну поведінку, а ОСОБА_8 вимагав встати перед ним, тому що є старшим начальником. При цьому, позивач і надалі сидів за комп`ютером та готував витяги з наказу командира військової частини про заступлення на чергування особового складу батальйону.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_3 (арк. справи 23), згідно з якими позивач проігнорував його наказ встати.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що коли зайшов у кабінет у ньому сиділи ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які одразу встали, а позивач сидів і не встав. Після того, як ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покинули кабінет, ОСОБА_8 почав розмову із позивачем та дав йому наказ встати, проте позивач такий наказ проігнорував.

Зі змісту пояснень молодшого сержанта ОСОБА_10 від 07.10.2019 (арк. справи 27) вбачається, що вона не була присутня при тому, як підполковник ОСОБА_8 наказував позивачу встати, оскільки раніше вийшла з кабінету.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердила, що позивач сидів у кабінеті, коли зайшов ОСОБА_8 . Водночас ОСОБА_8 виявив жест рукою яким показав не підніматися зі стільця. В свою чергу свідок ОСОБА_8 під час одночасного допиту з ОСОБА_10 заперечив та вказав, що він не віддає жестами накази.

Зі змісту пояснень лейтенанта ОСОБА_9 від 07.10.2019 (арк. справи 28) вбачається, що вона не бачила чи вставав позивач у момент, коли зайшов підполковник ОСОБА_8 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що 24.09.2019, окрім неї у кабінеті були позивач і ОСОБА_10 . Підтвердила зміст пояснень в частині того, що не бачила чи вставав позивач, коли зайшов підполковник ОСОБА_8 .

Суд звертає увагу на те, що у поясненнях від 07.10.2019 (арк. справи 25-26) позивач зазначив таке: « 24.09.2019 близько 11:00 год. у його кабінет зайшов командир батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення підполковник ОСОБА_8 , який поводив себе нетактовно та дозволяв собі грубість... ОСОБА_1 вказав, що він намагався звернути увагу ОСОБА_3 на його поведінку, на що останній підійшов до позивача і почав кричати на нього, ображати та вимагати встати перед ним, так як розмовляє зі старшим начальником (в цей час я сидів за комп`ютером та готував витяги з наказів…)». Після чого ОСОБА_8 розвернувся і почав виходити з кабінету та сказав, що оголосить позивачу догану.

Тобто із наданих під час проведення службового розслідування пояснень позивача випливає, що позивач сидів у присутності командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення ОСОБА_3 без його дозволу.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що ОСОБА_8 , зайшовши у кабінет, подав позивачу знак не вставати, оскільки це суперечить наданим позивачем під час службового розслідування поясненням та не підтверджується жодними доказами.

У відповідності до статті 55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовцям, зокрема, забороняється сидіти у присутності командира (начальника) або старшого за військовим званням без його дозволу.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт порушення позивачем правил військової поведінки, встановлених статтею 55 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Враховуючи наведене, суд погоджується із аргументами відповідача про порушення позивачем вимог Статуту внутрішньої служби та Дисциплінарного статуту.

Суд не бере до уваги посилання позивача на відсутність в описовій частині акта службового розслідування освіти та терміну перебування на останній посаді військовослужбовця, оскільки це не впливає на зміст та характер виявлених за результатами службового розслідування порушень позивачем вимог Статуту внутрішньої служби та Дисциплінарного статуту.

Надаючи оцінку аргументам позивача про порушення строку застосування дисциплінарного стягнення, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах призначено проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт від 13.10.2019.

Виходячи з того, що оскаржений наказ, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення датований 31.10.2019, то дисциплінарне стягнення накладене у межах місяця від дня закінчення службового розслідування.

У цьому контексті суд критично оцінює посилання позивача на положення Кодексу законів про працю України в частині строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки Дисциплінарний статут є спеціальним нормативно-правовим актом, який застосовується до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2019 № 355ос в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а тому є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 04 січня 2021 року.

Суддя Мричко Н.І.