Справа № 127/23892/20
Суддя: Ковбаса Ю. П.
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/414/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаса Ю.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування відділу паркування департаменту транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Войцих Анастасії Ігорівни про скасування постанови серії ІВ № 00012159 від 20.10.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора з паркування Відділу паркування департаменту, транспорту та зв`язку ВМР Войцих А.І. про скасування постанови серії ІВ № 00012159 від 20.10.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 20.10.2020 інспектором з паркування Відділу паркування департаменту, транспорту та зв`язку ВМР Войцих А.І., в режимі фотозйомки (відеозапису) зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу автомобілем марки «PEUGEOT», р/н НОМЕР_1 , об 10 год. 17 хв. за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 56. Постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за порушення п. 33 Знак 3.34 Правил дорожнього руху.

На думку позивача постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він правопорушення у якому його визнав винним інспектор з паркування не здійснював та ПДР України не порушував.

Крім того, позивач вважає постанову протиправною, винесеною незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки викладені у ній обставини не відповідають дійсності. Пункт 3.34 розділу 33 ПДР «Зупинку заборонено» позначає, що забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). В той же час, згідно ПДР України дія вказаного знака не поширюється: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; за наявності під ним таблички 7.18 на водіїв з інвалідністю, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю», на водіїв, які перевозять пасажирів з інвалідністю, за умови наявності документів, що підтверджують інвалідність пасажира (крім пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 04.12.2019 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Отже, зважаючи на те, що позивач є інвалідом ІІ групи і припаркував автомобіль на ділянці дороги, яка дорожньою розміткою визначена, як місце паркування для інвалідів, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку, визначеному ч. 2 ст. 268 КАС України. Також, з матеріалів адміністративного позову вбачається, що ОСОБА_1 просив розгляд справи провести в спрощеному порядку та без його участі.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, однак представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи без її участі, також просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Крім того, надіслала відзив на адміністративний позов з фотоматеріалами, отриманими під час фотозйомки правопорушення ПДР ОСОБА_1 .. Фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст. 14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів. Постанова про адміністративне правопорушення містить всі відомості, які передбачені КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, відповідно та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.10.2020 року інспектором з паркування Відділу паркування департаменту, транспорту та зв`язку ВМР Войцих А.І., в режимі фотозйомки (відеозапису) зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу автомобілем марки «PEUGEOT», р/н НОМЕР_1 , об 10 год. 17 хв. за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 56. Постановою серії ІВ № 00012159, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Оскільки предметом оскарження є постанова про накладення адміністративного стягнення суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону при розгляді справи та інше.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Частиною першою ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом, інспектором з паркування Відділу паркування департаменту, транспорту та зв`язку ВМР Войцих А.І., під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було допущено порушення порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, зокрема не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Так, ОСОБА_1 вказує, що він відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , є власником транспортного засобу марки «PEUGEOT», р/н НОМЕР_1 . До того ж, зважаючи на те, що останній є інвалідом ІІ групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни, припаркував транспортний засіб не порушуючи ПДР України.

Згідно із п. 3.34 п. 3 розділ 33 ПДР в зоні дії знаку 3.34 забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Не поширюється дія знаку: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; за наявності під ним таблички - на водіїв з інвалідністю, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю».

Як видно із представлених відповідачем фотоматеріалів, автомобіль «PEUGEOT», р/н НОМЕР_1 , здійснив зупинку по вул. Соборна. При цьому, інспектором з паркування відділу паркування департаменту, транспорту та зв`язку ВМР Войцих А.І., не було встановлено належним чином склад адміністративного правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що останній є інвалідом ІІ групи, та запаркувався у спеціальному відведенемо місці для інвалідів, маючи на це право згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 04.12.2019, тобто, дія заборонного знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на останнього не поширюється.

Підтвердженням позиції позивача щодо запаркування транспортного засобу у спеціально відведеному місці, слугують фотоматеріали долучені до справи як позивачем, так і відповідачем, які суд вважає такими, що спростовують вчинення позивачем правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд також, не приймає посилання відповідача на те, що позивач не довів свою позицію доказами (що з внутрішньої сторони заднього скла автомобіля «PEUGEOT», р/н НОМЕР_1 , розміщений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю»), оскільки за правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

- чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи позивача у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суддя доходить висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 122, 293 КУпАП, ст. 90, 77, 227, 228, 241 246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову винесену інспектором з паркування Відділу паркування департаменту, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Войцих Анастасією Ігорівною серії ІВ № 00012159 від 20.10.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя