Справа № 460/5480/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/5480/20 пров. № А/857/12314/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (суддя першої інстанції Недашківська К.М., м. Рівне, повний текст складено 31.08.2020),

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо незарахування (невключення) до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні розміру призначеного з 23.06.2020, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, періоду проходження служби в Збройних Силах із 13.11.1977 по 25.11.1979 (2 роки і 13 днів), половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, що становить 1 рік 11 місяців та 1 день (з 01.09.1981 по 01.07.1985), роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних керівництвом/контролем за діяльністю судів в Управлінні юстиції в Рівненській області із 14.11.1994 по 01.01.1997 (3 роки 4 місяці 18 днів) відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.06.2020 №802/2020, сформованого Рівненським апеляційним судом;

- зобов`язання зарахувати до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років періоду проходження служби в Збройних Силах із 13.11.1977 по 25.11.1979 (2 роки і 13 днів), половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, що становить 1 рік 11 місяців та 1 день (із 01.09.1981 по 01.07.1985), роботу на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом/контролем за діяльністю судів в Управлінні юстиції в Рівненській області із 14.11.1994 01.01.1997 (3 роки 4 місяці 18 днів) відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.06.2020 №802/2020, сформованого Рівненським апеляційним судом, визначивши таку доплату за вислугу років в розмірі 80% від посадового окладу;

- зобов`язання здійснити з 23.06.2020 перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 86% від загального розміру суддівської винагороди, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді період проходження служби в Збройних Силах із 13.11.1977 по 25.11.1979 (2 роки і 13 днів), половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, що становить 1 рік 11 місяців та 1 день (із 01.09.1981 по 01.07.1985), роботу на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом/контролем за діяльністю судів в Управлінні юстиції в Рівненській області із 14.11.1994 по 01.01.1997 (3 роки 4 місяці 18 днів) відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.06.2020 №802/2020, сформованого Рівненським апеляційним судом, та визначивши доплату за вислугу років як складову суддівської винагороди в розмірі 80% від посадового окладу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування (невключення) ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні розміру призначеного з 23.06.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, періоду проходження служби в Збройних Силах з 13.11.1977 по 25.11.1979 (2 роки і 13 днів), половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, що становить 1 рік 11 місяців та 1 день (з 01.09.1981 по 01.07.1985), роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом/контролем за діяльністю судів в Управлінні юстиції в Рівненській області із 14.11.1994 по 31.03.1998 (3 роки 4 місяці 18 днів) відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.06.2020 №802/2020, сформованого Рівненським апеляційним судом. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років періоду проходження служби в Збройних Силах з 13.11.1977 по 25.11.1979 (2 роки 13 днів), половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, що становить 1 рік 11 місяців 1 день (з 01.09.1981 по 01.07.1985), роботу на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом/контролем за діяльністю судів в Управлінні юстиції в Рівненській області з 14.11.1994 по 31.03.1998 (3 роки 4 місяці 18 днів) відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.06.2020 №802/2020, сформованого Рівненським апеляційним судом, визначивши таку доплату за вислугу років в розмірі 80% від посадового окладу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 23.06.2020 перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 86% від загального розміру суддівської винагороди, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді період проходження служби в Збройних Силах з 13.11.1977 по 25.11.1979 (2 роки 13 днів), половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, що становить 1 рік 11 місяців 1 день (з 01.09.1981 по 01.07.1985), роботу на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом/контролем за діяльністю судів в Управлінні юстиції в Рівненській області з 14.11.1994 по 31.03.1998 (3 роки 4 місяці 18 днів) відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 23.06.2020 №802/2020, сформованого Рівненським апеляційним судом, та визначивши доплату за вислугу років як складову суддівської винагороди в розмірі 80% від посадового окладу. Стягнуто на користь позивача суму судового збору у розмірі 1681 грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржило Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове - про відмову в позові. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стаж роботи позивача на посаді суддівизначався відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ. Відповідно до вимог вказаної норми відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, періоду навчання та періоду роботи в Управлінні юстиції в Рівненській області на посадах провідного спеціаліста по судовій роботі та начальника відділу організаційного забезпечення діяльності судів. Також апелянт зауважив, що відсутні підстави дляф стягнення з нього судового збору, оскільки кошти Фонду можуть використовуватися лише за призначенням у відповідності до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. У судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

Крім того, ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання повідомлень на номер телефону, зазначений даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 16.06.2020 №1844/0/15-20був звільнений з посади судді Рівненського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та згідно з наказом голови Рівненського апеляційного суду №5 від 22.06.2020 виключений зі складу суду (а.с. 9-10).

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 23.06.2020 в розмірі 72% суддівської винагороди працюючого судді.

16 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію щодо порядку обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунком загального страхового стажу та стажу роботи на посаді судді (а.с. 17).

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надало відповідь № 1700-0301-8/21268 від 21.07.2020, в якій вказано, зокрема, що до стажу роботи на посаді судді не зараховано: період проходження строкової військової служби з 13.11.1977 по 25.11.1979; період навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 29.06.1985; а також роботу в Управлінні юстиції в Рівненській області на посадах провідного спеціаліста по судовій роботі та начальника відділу організаційного забезпечення діяльності судів з 14.11.1994 по 01.01.1997 (а.с. 18-19).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність таких дій відповідача з наступних підстав.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі іменується Закон України №1402-VIII).

Відповідно до пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону України №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 137 Закону України №1402-VIIІ передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі іменується - Закон України №2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України «Про статус суддів» половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, вказаними вище положеннями в сукупності було чітко передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що була висловлена у постановах від 27.02.2018 у справі № 127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року справа № 520/5412/17, від 22.05.2018 у справі № 490/1719/17, від 12.07.2019 у справі №404/5988/17 та від 31.10.2019 №766/17221/16-а, від 15.01.2020 у справі №683/600/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а.

Як видно з матеріалів справи, органом Пенсійного фонду до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано виключно такі періоди роботи:

з 20.01.1986 по 20.06.1987 на посаді народного судді Червоноградського міського народного округу;

з 21.06.1987 по 06.02.1991 на посаді народного судді Мостиського районного народного округу Львівської області;

з 07.02.1991 по 13.11.1994 на посаді народного судді Бродівського районного народного суду Львівської області;

з 01.04.1998 по 09.07.2001 на посаді судді Рівненського обласного суду;

з 10.07.2001 по 01.10.2018 на посаді судді Апеляційного суду Рівненської області;

з 02.10.2018 по 22.06.2020 на посаді судді Рівненського апеляційного суду.

Судом також встановлено, що позивач з 13.11.1977 по 25.11.1979 проходив строкову службу у Збройних Силах СРСР (а.с. 12-13).

За змістом наданого позивачем диплому серії МВ №916967, виданого 29.07.1985, позивач в 1981 році вступив до Харківського юридичного інституту імені Ф.Е. Дзержинського і в 1985 році закінчив повний курс названого інституту за спеціальністю правознавство, а рішенням Державної екзаменаційної комісії від 29.06.1985 йому присвоєно кваліфікацію юриста (а.с.11).

Крім того, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 згідно запису № 15 від 14.11.1994 прийнятий на посаду провідного спеціаліста по судовій роботі в порядку переводу на конкурсній основі (наказ від 16.11.1994 №101-к); Запис №18 від 01.01.1997 - призначений начальником відділу організаційного забезпечення діяльності судів (наказ №35 від 27.12.1996); Запис №19 від 31.03.1998 - звільнений з займаної посади у зв`язку з обранням суддею Рівненського обласного суду безстроково (а.с.14-15).

Таким чином, судом встановлено, що період проходження позивачем строкової військової служби з 13.11.1977 по 25.11.1979 (2 роки 13 днів), половина строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 01.07.1985 (1 рік 11 місяців 01 день) та робота на посадах в Управлінні юстиції Рівненської області з 14.11.1994 по 31.03.1998 (3 роки 4 місяці 18 днів) повинні зараховуватися до стажу роботи позивача на посаді судді.

Крім того, цей факт підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданим Рівненським апеляційним судом за №802/2020 від 23.06.2020, в який включені спірні періоди проходження військової служби, навчання та роботи позивача (а.с.16).

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача безпідставно не зараховано вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

Отже, при визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що стаж роботи на посаді судді позивача складає 38 років 4 місяці 19 днів, що суперечить визначеному відповідачем стажу роботи в кількості 31 рік 17 днів (а.с.19).

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, з урахуванням положень частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ повинен становити 86% суддівської винагороди, зокрема: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років та 36% - за стаж роботи на посаді судді понад 20 років (18 років х 2%).

Крім цього, у зв`язку з протиправним незарахуванням до стажу ОСОБА_1 зазначених вище періодів служби, навчання та роботи відповідачем невірно обчислено доплату за вислугу років, яка є складовою суддівської винагороди, із загального розміру якої обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 135 Закону України №1402-VІІІ суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Відтак, враховуючи наявність у позивача стажу роботи на посаді судді в кількості більше 35 років, розмір доплати за вислугу років, що включається до суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен становити 80 відсотків посадового окладу.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20 зазначив, що відповідно до пункту 29 Пояснювального меморандуму до Рекомендації Комітету Міністрів № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» статус та винагорода є важливими факторами, які визначають належні робочі умови. Статус суддів повинен відповідати високому положенню їх професії, і їх винагорода має становити достатню компенсацію за їх тягар обов`язків. Ці фактори є невід`ємними умовами незалежності суддів, особливо для розуміння важливості їх ролі як суддів, що виражається у вигляді належної поваги та адекватній фінансовій винагороді.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Відповідно до пункту першого Основних принципів незалежності судових органів (схвалено резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985) «незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни; усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її».

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

Отже, забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання не дотримався принципів законності, верховенства права та юридичної визначеності, порушуючи чинні норми щодо порядку визначення стажу роботи на посаді судді.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення відповідачем законних прав позивача і наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, оскаржуване рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 1681,60 грн (відповідно до квитанції від 27.07.2020 №0.0..1), ця сума підлягає стягнення на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

При цьому апеляційний суд зауважує, що чинним законодавством не встановлено пільг Пенсійного фонду України і його територіальних органів щодо сплати судового збору, відшкодування сплаченого при поданні судового збору за наслідками вирішення справи.

Отже, в цій частині рішення суду також є правильним.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення .

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 28.12.2020.