Справа № 420/8291/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/8291/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просив:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 17.07.2020 №34 про відмову в призначенні йому пенсії;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи у виробничому підрозділі служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава-1» на посадах слюсаря з ремонту рухомого складу на пункті контрольно-технічного обслуговування «Ізмаїл» та оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів «Ізмаїл» з 07.12.1994 по 20.03.2014 та призначити з 13.07.2020 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.07.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, проте оскаржуваним рішенням його відмовлено, оскільки посада вказана у трудовій книжці на відповідає вимогам постанови Кабміну України від 12.10.1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення». Позивач зазначає, що його загальний стаж складає 30 років 6 місяців 0 днів, пільговий стаж - 19 років 3 місяці 13 днів. За вказаних обставин оскаржуване рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що у позивача відсутній необхідний пільговий стаж не менше 12 років 06 місяців за професією, яка відповідає вимогам постанови Кабміну України від 12.10.1992 року №583. За наявними документами пенсійної справи ОСОБА_1 працював оглядачем-ремонтником вагонів магістральних залізниць, зайнятого на пунктах контрольно-технічного обслуговування вагонів (ПКТО) станцій позакласних, 1 та 2 класу з 07.12.1994 по 20.03.2014 у Експлуатаційному вагонному депо Одеса Застава 1. Дана посада не передбачена відповідним списком, тому немає підстав для набуття права на пенсію за вислугу років у відповідності до норм ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Відтак, відповідачем правомірно не зараховані вказані періоди до пільгового стажу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що визначальними обставинами для встановлення пільгового характеру спірного стажу є: встановлення факту роботи позивача на посаді, яка відповідає нормі постанови №583; встановлення безпосередньої зайнятості позивача на пільговій посаді (не менше 80% робочого часу); атестація робочого місця. Документи про відомості щодо додаткових виплат за шкідливі умови праці по виробничому підрозділу «Експлуатаційному вагонному депо Одеса-Застава 1» не надані відповідачу та суду, а тому фактичні обставини справи з`ясовано не повно. Робота на посаді оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць не є підставою для набуття права на пенсію за вислугу років у відповідності до норм ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Стягнення за рахунок бюджетних асигнувань управління ПФУ судового збору є неправомірним, оскільки забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13 липня 2020 року звернувся до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 68). До заяви додано, зокрема:

довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 23.04.2020 (а.с. 47);

документи, що підтверджують виконання роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років №90 від 19.05.2020 (а.с. 53);

паспорт НОМЕР_1 від 05.10.1999 (а.с. 72-76);

трудову книжку НОМЕР_2 (а.с. 77-88).

Відповідно до довідки №90 від 19.05.2020 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої виробничим підрозділом Служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава 1» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 працював повний робочий день у виробничому підрозділі служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Одеса Застава 1» з 07.12.1994 (наказ від 07.12.1994 №742) по 20.03.2014 (наказ від 20.03.2014 №79/ОС). Трудовий стаж за вказаний період складає 19 років 3 місяці 13 днів.

ОСОБА_1 виконував роботу: слюсаря з ремонту рухомого складу 3 розряду, оглядача-ремонтника вагонів 4 розряду ПКТО Ізмаїл, магістральних залізниць, які зайняті на пунктах контрольно-технічного обслуговування вагонів, пунктах технічного обслуговування вагонів позакласних станцій, що передбачено п.«а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Списком професій і посад працівників залізничного транспорту, які користуються правом на пенсію по вислузі років, затвердженого постановою Кабміну України від 12.10.1992 №583, код КП 7233.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 17.07.2020 №34 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Зазначено, що посада оглядача-ремонтника вагонів 4 розряду ПКТО Ізмаїл, магістральних залізниць, які зайняті на пунктах контрольно-технічного обслуговування вагонів, пунктах технічного обслуговування вагонів позакласних станцій не відповідає вимогам постанови Кабміну України «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» від 12.10.1992 №583.

У даному рішенні також вказано, що страховий стаж роботи позивача складає 30 років 6 місяців, а також що право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 набуде після досягнення 60 років (а.с. 36-37).

Позивач не погодився з правомірністю зазначеного рішення пенсійного фонду, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що професія «слюсар з ремонту рухомого складу, оглядач вагонів, оглядач-ремонтник на пунктах технічного та контрольно-технічного обслуговування вагонів» передбачена розділами 34, 35, 66 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 66 Залізничний транспорт і метрополітен), затвердженого наказом Міністерства транспорту України №601 від 17.12.1999 року та погодженого Міністерством праці та соціальної політики України (діяв до 20.05.2016 року), а також розділами 44, 45, 71 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 66 Залізничний транспорт і метрополітен), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №181 від 20.05.2016 року, в якому визначені завдання та обов`язки, необхідні знання та кваліфікаційні вимоги до професії 2-7 розрядів. Таким чином, позивач, працюючи на зазначених посадах фактично виконував ту саму роботу, що слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій та оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій, професії яких передбачені вищезгаданим Списком, отже виконував роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Оцінюючи обставини справи, судова колегія зазначає, що для правильного вирішення оскаржуваних правовідносин необхідно встановити наявність у позивача пільгового стажу для призначення пенсії за вислугу років, зокрема, дослідити чи відповідає трудова діяльність на визначених посадах в період роботи з 07.12.1994 по 20.03.2014 ( 19 років 3 місяці 13 днів) вимогам п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 51, 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах.

Відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019) право на призначення пенсії за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списком професій і посад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України після досягнення 55 років та наявністю страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менш 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 3 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Трудовою книжкою НОМЕР_3 (а.с. 77-88) підтверджено, що позивач з 07 грудня 1994 року по 30 червня 1995 року працював на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 3 розряду та з 01 липня 1995 року по 20 березня 2014 року працював на посаді оглядача вагонів 4 розряду.

З довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній ВП Служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава-1» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 19 травня 2020 №90 зазначено, що позивач працював повний робочий день в вагонному депо Одеса-Застава-1 ДП «Одеська залізниця» слюсарем з ремонту рухомого складу 3 розряду, оглядачем-ремонтником вагонів 4 розряду пункту контрольно-технічного обслуговування вагонів Ізмаїл магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів станцій в період: з 07.12.1994 року, наказ від 07.12.1994 р. № 742 по 20.03.2014 р., наказ від 20.03.2014 р. № 79/ОС, трудовий стаж складає 19 років 3 місяці 13 днів.

Згідно з п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до довідки ВП Служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава 1» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 19.05.2020 року №90, код професії позивача 7233 (а.с. 53).

Постановою Кабміну України № 583 від 12 жовтня 1992 року затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років: оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Додатком А до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327, передбачено професійну назву роботи «оглядач вагонів», «Оглядач-ремонтник вагонів», «Слюсар з ремонту рухомого складу» тощо за кодом КП 7233.

Відповідно до примітки 2 Додатка В до «Класифікатора професій» назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.

Отже, слова «контрольно», у назві професії позивача, зокрема, оглядач-ремонтник вагонів 4 розряду пункту контрольно-технічного обслуговування вагонів Ізмаїл магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів станцій є конкретизуючим та таким, що уточнює місце роботи ОСОБА_1 та не змінює суті виконуваної ним роботи, яка в результаті надає особі право на пенсію за вислугу років.

Крім того, згідно Типового технологічного процесу роботи пунктів технічного обслуговування вагонів Т12.01, затвердженого Головним управлінням вагонного господарства Укрзалізниці, щодо долучення пункту 17 «Пункти контрольно-технічного обслуговування вагонів» у пункті 17.3.1, 17.3.2) на пунктах ПТО (пунктів контрольно-технічного обслуговування) технічне обслуговування поїздів, що формуються на станції, виконується аналогічно до технології роботи ПТО (пунктів технічного обслуговування), за виключенням робіт по пролазці; технічне обслуговування транзитних поїздів виконується аналогічно до роботи ПТО.

Таким чином, позивач, працюючи на зазначених посадах фактично виконував ту саму роботу, що слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій та оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій, професії яких передбачені вищезгаданим Списком, отже виконував роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Судова колегія звертає увагу на сталу позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 15 листопада 2019 року по справі №495/5161/17, від 27 березня 2020 року по справі № 496/1192/17, яка підтверджує зазначені висновки.

Судова колегія також зазначає, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі № 607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі № 750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 229/1905/17 та від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 досяг встановленого віку 55 років, має загальний стаж роботи 30 років 6 місяців 0 днів та спеціальний стаж більше 12 років 6 місяців, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.07.2020 №34 про відмову в призначенні йому пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Судова колегія також погоджується, що належним захистом порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи у виробничому підрозділі служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Одеса-Застава-1» на посадах слюсаря з ремонту рухомого складу на пункті контрольно-технічного обслуговування «Ізмаїл» та оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів «Ізмаїл» з 07.12.1994 по 20.03.2014 та призначити з 13.07.2020 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому доводи апелянта, що такі дії суду свідчать про втручання в його повноваження не є обґрунтованими.

Дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

У межах даної справи, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки він не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

В ході судового розгляду встановлено відсутність підстав для відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому єдиним наслідком звернення позивача є її призначення з 13.07.2020.

При цьому, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Доводи апелянта щодо необхідності встановлення атестації робочого місця позивача не є належними, оскільки в даному випадку вирішується питання призначення пенсії за вислугу років позивачу, як особі, що відноситься до окремої категорії працівників на залізничному транспорті, а не призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно списків 1,2.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1.

Доводи апелянта, що позивачем не надано документів про відомості щодо додаткових виплат за шкідливі умови праці по виробничому підрозділу «Експлуатаційному вагонному депо Одеса-Застава 1» не спростовують вірність висновків суду першої інстанції.

Крім того, апелянтом жодним чином не обґрунтована необхідність надання саме таких документів, а також підстави неврахування уточнюючої інформації щодо характеру роботи позивача викладеної в довідці №90 від 19.05.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Посилання на вищевказану норму, як підставу визнання неправомірним стягнення на користь позивача сплаченого ним судового збору також є необґрунтованим, оскільки дані питання врегульовано ст. 139 КАС України, яка визначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 01 вересня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316,321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко