Справа № 560/3419/20
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3419/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

28 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2020 позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.09.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не повідомлення ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії по її заяві від 17.04.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №1484 від 21.09.2018 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по ІІІ групі інвалідності по загальному захворюванню з 19.03.2018, а також здійснити перерахунок та виплату її пенсії з 19.03.2018 з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на виконання положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, перевірено зміст та належне оформлення наданих позивачкою для призначення пенсії документів. В результаті перевірки встановлено, що трудова книжка від 07.06.1985 НОМЕР_1 заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме, титульна сторінка трудової книжки завірена печаткою ПП "Штрих", а не підприємством, яке вперше її заповнювало (Виробнича контора зеленого господарства), чи його правонаступником. Враховуючи вищезазначене, підстави для врахування періодів роботи, зазначених у трудовій книжці від 07.06.1985 НОМЕР_1 , відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1092661 від 19.03.2018 стверджено, що ОСОБА_1 з 19.03.2018 довічно встановлено ІІІ групу інвалідності.

17.04.2018 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення/перерахунок пенсії по інвалідності.

Рішенням №1484 від 21.09.2018 про відмову в призначенні пенсії по ІІІ групі інвалідності від загального захворювання, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по ІІІ групі інвалідності від загального захворювання, із-за відсутності необхідного страхового стажу 13 років, відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В листі №6437/03-09 від 21.09.2018 пенсійний орган зазначив, що згідно п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка, а оскільки трудова книжка завірена ПП "Штрих" (запис про роботу №10-11), тому враховувати зазначені в ній періоди роботи немає підстав. Страховий стаж становить 4 роки 7 місяців 22 дні. Враховуючи зазначене, необхідно терміново надати уточнюючі довідки про періоди роботи зазначені в трудовій книжці.

Згідно з листом №28731/03 від 03.09.2019 відповідач повідомив позивача, що до страхового стажу не враховані періоди роботи згідно записів трудової книжки від 07.06.1985 НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка трудової книжки завірена печаткою ПП "Штрих", а не підприємством, яке її заповнювало (Виробнича контора зеленого господарства), чи його правонаступником. Згідно поданих документів страховий стаж становить 4 роки 7 місяців 22 дні - період навчання в Кам`янець-Подільському сільськогосподарському інституті. Враховуючи зазначене, відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності із-за відсутності необхідного страхового стажу 13 років.

17.12.2019 ОСОБА_1 повторно звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення/перерахунок пенсії по інвалідності.

Рішенням 09 від 16.01.2020, дата час розрахунку 14.01.2020, ОСОБА_1 з 17.12.2019 призначено пенсію по інвалідності.

Отже, пенсійний орган вирішував дві заяви позивача від 17.04.2018 та від 17.12.2019 про призначення пенсії по інвалідності, які вирішив спочатку Рішенням №1484 від 21.09.2018 про відмову в призначенні пенсії по ІІІ групі інвалідності, а згодом Рішенням 09 від 16.01.2020 про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 17.12.2019.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами ч.1-2 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з ч.1 ст.62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, колегія суддів наголошує на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Таким чином, колегія суддів вважає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення/перерахунку пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Отже, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача з 07.06.1985 по 03.01.1996 у зв`язку з завіренням титульної сторінки трудової книжки печаткою ПП "Штрих", а не підприємством яке її заповнювало, є безпідставними.

Відповідно до положень статті 101 Закону України №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 672/914/16-а, від 11.07.2019 року у справі № 127/1849/17 та від 13.03.2020 року у справі №263/13195/16-а.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що відповідачем не надано доказів надіслання/вручення позивачу Рішення №1484 від 21.09.2018 про відмову в призначенні пенсії по ІІІ групі інвалідності від загального захворювання, а також листів №6437/03-09 від 21.09.2018 в якому пенсійний орган зазначив причини відмови та №28731/03 від 03.09.2019 в якому повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо не повідомлення позивача про відмову у призначенні пенсії по її заяві від 17.04.2018.

При цьому, суд враховує, що подана заява позивача від 17.04.2018 відповідала вимогам Закону №1058-IV, а доданими документами, зокрема трудовою книжкою від 07.06.1985 НОМЕР_1 , стверджено наявність стажу понад необхідних 13 років, який визначено ст. 32 Закону №1058-IV.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо визнання протиправними та скасування Рішення №1484 від 21.09.2018 про відмову в призначенні пенсії позивачу та висновки листа за №28731/03 від 03.09.2019.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по ІІІ групі інвалідності по загальному захворюванню з 19.03.2018, а також здійснити перерахунок та виплату її пенсії з 19.03.2018 з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.