Справа № 160/5189/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 160/5189/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 (головуючий суддя Маковська О.В.)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області, просила:

- визнати протиправним дії ГУ ПФУ у Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 24.01.2020.

Позов обґрунтовано тим, що у віці 47 років позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, проте відповідач відмовив у її призначенні, оскільки позивач не досягла необхідного пенсійного віку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправними відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 03.02.2020.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що відповідачем підтверджено наявність достатнього загального стажу роботи та стажу роботи за Списком №1 для призначення пенсії за віком за Списком №1. Також зазначено, що стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.05.2015 №213 втратила чинність з 23.01.2020. При цьому вказано, що позивач звернулася до відповідача 03.02.2020, тобто вже після набрання рішенням Конституційного Суду України законної сили. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій під час відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що при вирішенні даного спору слід застосовувати норми п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які начебто регламентують правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №1, однак з 11.10.2017 пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 призначається виключно за нормами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний стаж позивача складає 23 роки 8 місяців 6 днів, том числі стаж на пільгових умовах за Списком №1 21 рік 0 місяців 15 днів. На момент звернення позивача з заявою від 03.02.2020 року позивачці виповнилося 46 років. Однак, відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач набуде право а пенсію за Списком №1 лише після досягнення віку 49 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Посилається на те, що нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначається вік, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Зазначає, що з 11.10.2017 року положення статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (на які посилається суд першої інстанції) застосовуються тільки в частині призначення права на пенсію за вислугу років. Однак з 11.10.2017 року пенсія за віком призначається лише на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В січні 2020 року рішенням Конституційного суду від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, несеними Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ. Конституційним Судом зазначено, що застосуванню підлягає ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, що діяла до внесення змін Законом №213-VІІІ від 02.03.2015, а саме, право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком№1 мають жінки після досягнення 45-ти років і при стажі не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. У 2016 році пункт 16 Розділу ХV Закону №1058 передбачав, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Проте в подальшому, Закон №1058 доповнено Розділом ХІV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» згідно з Законом №2148-VІІІ від 03.10.2017. Після внесення змін Законом №2148-VІІІ від 03.10.2017 до закону №1058 призначення пенсій на пільгових умовах з 11.10.2017 року здійснюється на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», отже лише в 49 років позивач набуде право на пенсію за віком на пільгових умовах. Тому рішення Конституційного суду від 23.01.2020 року №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 03.02.2020 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, за результатами розгляду якої, відповідач відмовив у призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відмова відповідача обґрунтована тим, що відповідно до положень статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року. Тому, відповідач дійшов висновку, що право на пільгову пенсію позивач набуде при досягненні 49 років.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом даного спору є правомірність/протиправність відмови відповідача у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому відповідач зазначає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач набуде лише по досягненню 49-ти річного віку в силу статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вказує на помилкове застосування судом першої інстанції до даних правовідносин пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до 01.04.2015, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ внесено зміни, зокрема, до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок - 50 років, та поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, визначених у цій нормі.

При цьому, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213.

Зокрема, застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» -«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах…».

При цьому, пунктом 2 резолютивної частини рішення №№ 1-р/2020 передбачено, що стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.05.2015 №213, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Таким чином, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.05.2015 №213-VІІІ втратила чинність з 23.01.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулася до відповідача 03.02.2020, тобто вже після набрання рішенням Конституційного Суду України законної сили.

При цьому, станом на дату звернення до органів Пенсійного фонду позивач досягла 45 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно відповідач не заперечує, що позивач має достатній загальний стаж роботи та стаж роботи за Списком №1 для призначення пенсії за віком за Списком №1 (загальний стаж складає 23 роки 8 місяців 6 днів, стаж за Списком №1 21 рік 15 днів).

Водночас, відповідач зазначає, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії є недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Однак, з врахуванням обставин справи та Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставну відмову позивачу у призначення відповідної пенсії.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Так, позивач просив призначити пенсію з 24.01.2020, натомість, матеріалами справи підтверджено, що із відповідною заявою позивач звернулась до відповідача саме 03.02.2020. Отже, саме з дати звернення до відповідача (03.02.2020.) позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки відповідачем не доведено правомірності своїх дій під час відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п.2 ч.5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

В повному обсязі постанова виготовлена 23.12.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова