Справа № 240/13389/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 111010000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панкеєвої В.А.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішення і наказу,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління ДПС у Житомирській області №864 від 07.08.2020 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ";
- визнати протиправним та скасувати рішення начальника Головного управління ДПС у Житомирській області №2 "Про застосування адміністративного арешту платника податків" від 10.08.2020, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову вказано, що 10 серпня 2020 року працівники Головного управління ДПС у Житомирській області з`явилися в офіс позивача для проведення фактичної перевірки та, не врахувавши пояснень, склали Акт про відмову у допуску до фактичної перевірки. На підставі наведеного акту та пояснень контролюючий орган 10 серпня 2020 року о 16 год 45 хв прийняв рішення "Про застосування адміністративного арешту платника податків", яким застосував умовний адміністративний арешт майна платника податків" та подав до адміністративного суду заяву про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна.
Позивач вважає, що наказ та рішення винесенні із грубим порушенням норм податкового законодавства є протиправними та підлягають скасування.
Ухвалою суду від 20.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача в судових засіданнях позов підтримала, просила задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представники відповідача в судових засіданнях проти позову заперечили, просили відмовити у задоволенні з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов від 10.09.2020 (а.с.27-30).
Протокольною ухвалою в судовому засіданні 14.12.2020 відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, наказом начальника Головного управління ДПС у Житомирській області №864 від 07.08.2020 призначено проведення фактичної перевірки діяльності платника податків, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.10).
На підставі наказу №864 від 07.08.2020 заступником начальника ГУ ДПС у Житомирській області Завгороднім І. 10.08.2020 було видано направлення на перевірку №1209, №1210 та №1211, (а.с.38-40).
За результатами проведеної перевірки посадовими особами контролюючого органу було складено акт про відмову ФОП ОСОБА_1 у допуску до фактичної перевірки від 10.08.2020 №298/06-30-32-05 (а.с.37).
На підставі акту начальник ГУ ДПС у Житомирській області прийняв рішення № 2 від 10.08.2020 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.46).
Вказане рішення листом від 10.08.2020 направлено ОСОБА_1 , де вказано, що умовним арештом майна є обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном (а.с.33).
Вважаючи наказ на проведення перевірки та рішення податкового органу протиправними та прийнятими в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Відповідно до пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 75.1.3. пункту 75.1. статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з п.п.16.1.9. п.16.1. ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.
Підпунктом 16.1.13. п.16.1. ст.16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 80 ПК України чітко визначено порядок та підстави проведення фактичної перевірки, а саме наступними нормами:
Пункт 80.1. статті 80 ПК України - фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Пункт 80.2. статті 80 ПК України - фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- підпункт 80.2.1. пункту 80.2. статті 80 ПК України - у разі коли за результатами перевірки інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення плат податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникла необхідність перевірки таких фактів;
- підпункт 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 ПК України - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків, законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
- підпункт 80.2.3. пункту 80.2. статті 80 ПК України - письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
- підпункт 80.2.4. пункту 80.2. статті 80 ПК України - неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в час виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Відповідно до підпункту 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Підпункт 80.2.6. пункту 80.2. статті 80 ПК України - у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.
Підпункт 80.2.7. пункту 80.2. статті 80 ПК України - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
В контексті наведеного суд відмічає, що фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 ПК України.
Тобто, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.
Слід звернути увагу, що спірні правовідносини полягають саме у встановленні факту наявності у контролюючого органу законних підстав для призначення фактичної перевірки.
Як вбачається зі спірного наказу начальника Головного управління ДПС у Житомирській області №864 від 07.08.2020 щодо проведення фактичної перевірки діяльності платника податків, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , підставою призначення фактичної перевірки вказано п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20; п.п.75.1.3. п.75.1. ст.75; п.п.80.2.2., п.п.80.2.5. п.80.2. ст.80 ПК України від 02.12.2010, Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", Інструкцію про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, та доповідної записки від 05.08.2020 №794/06-30-32-05 (а.с.10).
Аналізуючи наведені обставини, слід звернути увагу, що передумовою проведення фактичної перевірки, з підстав передбачених підпунктами 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 ПК України мало бути отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.
Слід звернути увагу, що внаслідок отримання відповідної інформації, виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю. В той же час, така інформація та фактичний контроль не може бути безмежним у часі її призначення та проведення.
За своєю суттю посилання на доповідну записку від 05.08.2020 №794/06-30-32-05 без зазначення конкретних фактів, що зумовили призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 не може бути визнано судом обґрунтованим.
Так, доповідна записка, як підстава, яка підпадає під дію підпункту 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 ПК України, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
Відтак, податковим органом не доведено, що саме ця доповідна записка та наявна в ній інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу.
Крім того, у суду відсутня інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки.
Що стосується посилання у спірному наказі на п.п. 80.2.5. п.80.2. ст.80 ПК України суд вважає за необхідне вказати наступне.
Саме по собі посилання на норму, що визначає підстави проведення перевірки не може бути визнано судом обґрунтованим.
У відзиві на позовну заяву від 10.09.2020 відповідачем підставою винесення наказу вказано отримання інформації від ДПС України 26.05.2020 №8215/7/99-00-17-02-01-17.
З метою недопущення порушень у сфері обігу підакцизних товарів, запобігання незаконному обігу пального зобов`язую провести фактичні перевірки зазначених суб`єктів господарювання, в рамках п.п.80.2.5. п.80.2. ст.80 ПК України (згідно з додатком).
Під час проведення перевірок здійснити обстеження місць зберігання пального та фактів можливої реалізації придбаного пального, яке знаходиться на зберіганні (а.с.41).
Водночас, суд звертає увагу, що в самому спірному наказі, відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки.
Суд звертає також увагу, що у спірному наказі не відображено в рамках яких заходів встановлено невідповідність діяльності платника податків вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.
У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Відтак, досліджені в сукупності докази та встановлені обставини, свідчать про те, що у відповідача були відсутні підстави, визначені п.80.2. ст.80 ПК України для призначення фактичної перевірки позивача.
Аналізуючи всі наведені вище обставини, суд вважає за необхідне захистити право платника податку у зв`язку з відсутністю належних юридичних підстав для проведення такої перевірки.
З огляду на наведене, з урахуванням відсутності підстав для проведення фактичної перевірки, наказ начальника Головного управління ДПС у Житомирській області про проведення фактичної перевірки №864 від 07.08.2020 підлягає скасуванню.
При прийнятті рішення суд враховує правові висновки Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/19 та від 06.02.2020 у справі №821/543/16, в яких зазначено, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Як попередньо встановлено судом, у зв`язку з недопуском перевіряючих до проведення перевірки керівником контролюючого органу 10 серпня 2020 року було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Так, згідно з п.94.6. ст.94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.
Таким чином, рішення керівника контролюючого органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків прийнято у зв`язку з недопуском перевіряючих до проведення перевірки, призначеної на підставі наказу Головного управління ДПС у Житомирській області №864 від 07.08.2020, що визнаний судом протиправним, а тому таке рішення не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказу на проведення перевірки і рішення про застосування адміністративного арешту, у зв`язку з чим позов слід задовольнити в повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 4204.00 грн, про, що свідчать платіжні доручення №91 від 13.08.2020 та №92 від 14.08.2020 (а.с.7, 18).
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДПС у Житомирській області сплаченого судового збору у сумі 4204,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління ДПС у Житомирській області №864 від 07.08.2020 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ".
Визнати протиправним та скасувати рішення начальника Головного управління ДПС у Житомирській області №2 "Про застосування адміністративного арешту платника податків" від 10.08.2020, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва