Справа № 540/4250/20
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 грудня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/4250/20

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Василяка Д.К., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі третя особа Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату (боргу) недоїмки,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 27.11.2018 року №18854-51 «У», від 30.08.2019 року №18854-51 «У».

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам статей 160 - 161 КАС України, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються, зокрема: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (п. 6); відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (п. 7); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п. 8). Однак, позовна заява не містить наведених відомостей, у зв`язку з чим, позивачу необхідно подати виправлену позовну заяву з врахуванням приписів ч. 5 ст. 160 КАС України.

Окрім того, приписами ч. 5 ст. 160 КАС України передбачено, що в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

У позовній заяві ОСОБА_1 відповідачем визначено Головне управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі, проте позовні вимоги звернені до Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі.

Суд зауважує на тому, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач (ч. 1 ст. 46 КАС України).

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України).

З наведених норм вбачається, що позовна вимога може бути звернута тільки до відповідача по справі, у зв`язку із чим позивач має визначитися зі статусом Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі з обґрунтуванням заявлених до цього суб`єкта владних повноважень позовних вимог, або звернути позовні вимоги до Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі, яке визначене відповідачем по справі.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» постановлено, зокрема, утворити Державну податкову службу України, яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року №227 затверджено Положення про Державну податкову службу України, відповідно до якого вона центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Цим Положенням передбачено, зокрема, що ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (органами доходів і зборів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.

Реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

Установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно з додатком 1 до цієї постанови утворено, зокрема, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Згідно з додатком 2 до вказаної постанови Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі приєднується до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.08.2019 року внесено запис №4017562 про рішення засновника про припинення юридичної особи Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Також до вказаного Реєстру 31.07.2019 року за №0022692 внесено запис про державну реєстрацію новоутвореної шляхом заснування юридичної особи - Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, .

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №682-р «Питання Державної податкової служби» вирішено погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 17.03.2011 року №3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» у статтях 5, 16, 21 визначено, що Центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватися в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх утворення).

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади.

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України.

Актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.

Таким чином, Державна податкова служба та її територіальні органи здійснюють повноваження та виконують функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску з дня прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження від 21.08.2019 року №682-р «Питання Державної податкової служби».

Відповідно, Державна фіскальна служба та її територіальні органи, у тому числі й Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, з цього дня припинили виконувати зазначені функції.

Щодо встановленого законодавцем строку на оскарження вимог зі сплати єдиного внеску, суд вважає за необхідне зазначити наступне: частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Згідно преамбули Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

За визначенням, наведеним у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями пункту 31 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 цього Закону.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно абзацами 1, 2, 4 частини чотирнадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Положеннями абзаців 5-7, 9 частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманим рішенням про нарахування пені та застосування штрафів, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що предметом оскарження у справі є вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 27.11.2018 року №18854-51 «У», від 30.08.2019 року №18854-51 «У».

За позицією позивача, викладеною у наданій до суду заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, зазначено вимоги отримані його представником 02.12.2020 року, що підтверджується відміткою адвоката про отримання 02.12.2020 року копій запитуваних документів, проставленої на адвокатському запиті від 24.11.2020 року (вх. №23580 від 24.11.2020р.).

Проте, суд не може у належний спосіб дослідити доказ на який посилається позивач, оскільки незадовільна якість наданої до суду копії адвокатського запиту позбавляє суд можливості з нею ознайомитись та у свою чергу перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду із даним позовом, які встановлено спеціальним законодавством для судового оскарження письмових вимог зі сплати ЄСВ.

За наведених обставин, позивач має надати до суду копію адвокатського запиту від 24.11.2020 року з позначкою від 02.12.2020 року належної якості.

Окрім того, варто наголосити на тому, що податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) з літерою "У" відрізняються від вимог, на яких відповідна позначка відсутня.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року №449 (далі - Інструкція).

Згідно п. 4 розділу VI Інструкції, при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

- платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

- вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

27.11.2018 року органом доходів і зборів сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18854-51, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.

30.08.2019 року органом доходів і зборів сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18854-51, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску в сумі 7965,54 грн.

Відомості про отримання позивачем вимог без літери «У» матеріали справи не містять.

Згідно приписів ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 5 Інструкції, у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності):

- вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

- надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

- надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в Казначействі.

Відтак, Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не містить норми про необхідність повторного відправлення платнику узгодженої вимоги, що свідчить про відсутність у відповідача такого обов`язку.

Так як позивач не сплатив у добровільному порядку суму недоїмки, визначену вимогами №Ф-18854-51 у визначений законодавцем строк, та при цьому ні в адміністративному, ні в судовому порядку їх не оскаржив, тому вимоги набули статусу узгоджених, у зв`язку із чим відповідачем проставлено у третій частині вимог літеру "У" (№Ф-18854-51-У) та направлено їх для виконання до органу державної виконавчої служби.

Таким чином, законодавство не покладає на органи доходів і зборів обов`язку з надсилання платникам єдиного внеску вже узгоджених вимог (з літерою "У").

Зважаючи на те, що вимоги з літерою «У» є узгодженим грошовим зобов`язанням, у зв`язку із чим не підлягають оскарженню, в той час як вимоги №Ф-18854-51 можуть бути предметом оскарження у судовому порядку, наведене вказує на необхідність подання позивачем виправленої позовної заяви, в якій останній має визначитися із предметом оскарження з урахуванням позиції суду, викладеної у даній ухвалі. При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про дату отримання вимог без літери «У», тому позивач має надати до суду відповідні докази, та у випадку необхідності заяву про поновлення строку на звернення до суду з метою оскарження вимог за №Ф-18854-51.

Щодо сплати судового збору за звернення до суду із позовною заявою.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачає встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня 2020 року, в сумі 2102,00 грн.

Підпунктом 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачена ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наведеного вище вбачається, що позовна заява містить дві вимоги майнового характеру, за які позивачу необхідно було сплатити судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 1681,60 грн. Проте, позивачем не сплачено судовий збір у згаданому розмірі.

Натомість, позивач просить звільнити його від сплати судового збору за подання клопотання про забезпечення позову з підстави скрутного матеріального становища, яке підтверджується наданим до суду доказом (індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, видану пенсійним органом 21.12.2020р.).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У ч. 2 ст. 8 Закону № 3674-VI вказано, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Втім, матеріали позовної заяви не містять достатніх обставин, з якими зазначені вище норми Закону №3674-VI пов`язують право на пільгу щодо сплати судового збору та можливість звільнення скаржника від його сплати або відстрочення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у якості доказу скрутного майнового стану надано індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, видані пенсійним органом 21.12.2020 року за 2000 рік, 2001 рік, 2003-2006 роки.

Водночас, позивачем не надано до суду відомостей з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про розмір отриманої за 2019 рік пенсії.

Крім того, сам по собі факт отримання пенсії особою (як то зазначається у клопотанні про звільнення від сплати судового збору) не позбавляє цю особу права та можливості отримання інших доходів, з яких може бути сплачений судовий збір. Між тим, позивачем не надано належних доказів щодо його майнового стану, зокрема, довідки з органу ДПС про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Враховуючи вищезазначене, суд залишає без задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за звернення до суду із позовною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 ст. 169 КАС України встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки повинні бути усунені у строк не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду виправленої позовної заяви, приведеної у відповідності до вимог ст.ст. 160 -161 КАС України, у тому числі:

- з урахуванням п. 6-8 ч. 5 ст. 160 КАС України;

- з наданням оригіналу квитанції про сплату судового збору або нове клопотання про звільнення від сплати судового збору з доданими документами, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

- з визначеним статусом Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі або зверненими позовними вимогами до Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі;

- з наданням копії адвокатського запиту від 24.11.2020 року з позначкою від 02.12.2020 року належної якості;

- з наданням пояснень щодо предмету оскарження (вимог з літерою «У») з урахуванням позиції суду, викладеної у даній ухвалі;

- з наданням доказів, які свідчать про дату отримання вимог (вимог без літери «У»), та у випадку необхідності - заяву про поновлення строку на звернення до суду з метою оскарження вимог за №Ф-18854-51.

Керуючись ч. 1 ст. 169 КАС України,

ухвалив:

Залишити позовну заяву без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви документи до суду направляти із вказівкою на номер справи 540/4250/20 та зазначенням прізвища судді, який прийняв ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала окремо не оскаржується.

Суддя Д.К. Василяка