Справа № 380/770/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/770/20 пров. № А/857/13170/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

представника апелянта Павліш О.Р.,

представника відповідача Бойко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Лунь З.І. о 13 год. 55 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 17 вересня 2020 року) у справі № 380/770/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових - повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього в користь держави податковий борг у сумі 194060, 19 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що ОСОБА_1 як власник нерухомого майна, не сплатив податку, визначеного на підставі податкових повідомлень-рішень та не виконав податкової вимоги.

04.03.2020 ОСОБА_1 , подав зустрічний позов до Головного управління ДПС у Львівській області, просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення:

податкове повідомлення- рішення ГУ ДФС у Львівській області № 3774-13 від 31.03.2017 на суму 12884, 30 грн;

податкове повідомлення- рішення ГУ ДФС у Львівській області № 3775-13 від 31.03.2017 на суму 12865, 01 грн;

податкове повідомлення- рішення ГУ ДФС у Львівській області № 3776-13 від 31.03.2017 на суму 16822, 62 грн;

податкове повідомлення- рішення ГУ ДФС у Львівській області № 3777-13 від 31.03.2017 на суму 12488, 81 грн;

податкове повідомлення- рішення ГУ ДФС у Львівській області № 3778-13 від 31.03.2017 на суму 13388, 65 грн;

податкове повідомлення- рішення ГУ ДФС у Львівській області № 3779-13 від 31.03.2017 на суму 16158, 43 грн;

податкове повідомлення- рішення ГУ ДФС у Львівській області № 3780-13 від 31.03.2017 на суму 610, 45 грн;

податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № 0-1326 від 17.04.2018 на суму 779, 68 грн;

податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № 0-1326 від 17.04.2018 на суму 16431, 36 грн;

податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № 0-1326 від 17.04.2018 на суму 17100, 16 грн;

податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № 0-1326 від 17.04.2018 на суму 20637, 76 грн;

податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № 0-1326 від 17.04.2018 на суму 15950, 88 грн;

податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № 0-1326 від 17.04.2018 на суму 21486, 08 грн;

податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № 0-1326 від 17.04.2018 на суму 16456, 00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 вказував на те, що нерухоме майно (свинарники та офіс-вагова), яке є у його власності, і щодо якого ГУ ДПС у Львівській області встановило йому грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використовується ним як засновником товариства, що є сільськогосподарським товаровиробником. Відповідно ж до законодавства таке майно не оподатковується. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що податкові повідомлення-рішення, які стали підставою для визначення грошового зобов`язання із зазначеного податку, ГУ ДПС у Львівській області йому не надсилалися.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Львівській області) до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - повністю. Зустрічний адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення- рішення.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що свинарники та офіс-вагова, що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки нерухоме майно призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності і ГУ ДПС у Львівській області не надано доказів, що ОСОБА_1 , використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило Головне управління ДПС у Львівській області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову та задовольнити позовні вимоги по первинному позові та стягнути з ОСОБА_1 в користь бюджету податковий борг в сумі 194060, 19 грн.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суми податкових зобов`язань, які є предметом спору у цій справі є узгодженими та у встановленні законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову та задовольнити позовні вимоги по первинному позові та стягнути з ОСОБА_1 в користь бюджету податковий борг в сумі 194060, 19 грн.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що згідно із довідкою про суми податкового боргу платника податків від 26.09.2019 № 2762/9/58.09-11, що долучена ГУ ДПС у Львівській області до первісного позову, за фізичною особою ОСОБА_1 станом на 26.09.2019 рахується податковий борг перед бюджетом в розмірі 194060, 19 грн, що сформувався в результаті несплати ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власниками нежитлової нерухомості (18010300).

Підставою нарахування зазначеного податкового боргу є податкові повідомлення-рішення за податковим зобов`язанням з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості від від 31.03.2017 № 3774-13, № 3775-13,№ 3776-13, № 3777-13 № 3778-13, № 3779-13, № 3780-13; від 17.04.2018 № 0-1326, № 0-1326, № 0-1326, № 0-1326, № 0-1326, № 0-1326, № 0-1326.

Зазначені податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 оскаржив.

11.04.2018 ОСОБА_1 виставлено податкову вимогу № 45728-17.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо нарахування податковим органом ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості то колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року, запроваджено з 01.01.2015 податок на майно, що відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України включає в себе, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.3.1 - 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції, чинної у спірний період) визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, зокрема, ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , на час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень здійснював підприємницьку діяльність через створену ним, як єдиним засновником, юридичну особу, а саме: ТОВ «Корсем». Відповідно до інформації із ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТОВ «Корсем» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що відносяться до діяльності сільськогосподарських товаровиробників.

Зі статуту Товариства також видно, що предметом діяльності заснованого ОСОБА_1 ТОВ «Корсем» є розведення свиней (а.с.108).

Тобто, позивач належить до сільськогосподарських товаровиробників.

Об`єкти нерухомості, які належить позивачу на праві приватної власності, і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, відповідно до «Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000», затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що нерухоме майно, яке перебуває у власності позивача, який є сільськогосподарським товаровиробником, за умови відсутності доказів їх використання не у сільськогосподарській діяльності, можуть бути віднесені до будівель сільськогосподарського призначення.

Як встановив суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів та не заперечує представник апелянта, що у справі відсутні докази того, що позивач впродовж 2016, 2017 років використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що податковим органом не доведено порушення позивачем вимог пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому судом першої інстанції правомірно скасовано спірні податкові повідомлення-рішення.

Більше того, Верховним Судом у постанові від 01.10.2019 у справі № 0340/1905/18 викладено правовий висновок про те, що пільга, встановлена підпунктом «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

На користь висновку, що норма підпункту «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК Українине ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII, пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

В силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України наведені правові висновки Верховного суду правомірно були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення по цій справі.

Щодо позовних вимог про стягнення податкового боргу то колегія суддів заначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.3. п. 16.1. ст. 16 ПК України визначено, що платники податків і зборів зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відтак, обов`язковою умовою для виставлення особі податкової вимоги про сплату податкового боргу є узгодження суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.

Відповідно до пп. 266.10.1. п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції встановив, що підтверджується матеріалами справи, що податкові повідомлення-рішення, відповідно до яких ОСОБА_1 було визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 та 2017 роки, не були вручені ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції витребовував у контролюючого органу інформацію та докази про вручення зазначених податкових повідомлень-рішень платнику податків, однак таких суду надано не було (а.с. 48-49, а.с. 55).

З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 та 2017 роки, нараховане ОСОБА_1 , є неузгодженим, оскільки відповідні податкові повідомлення-рішення не були вручені ОСОБА_1 , а тому у податкового органу були відсутні підстави для виставлення ОСОБА_1 податкової вимоги та, як наслідок, стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 та 2017 роки.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 380/770/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року