Справа № 480/6183/20
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2020 року Справа № 480/6183/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6183/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач вважає відмову в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості протиправними, оскільки ним дотримано вимоги ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, та надано документи, що підтверджують заявлену митну вартість і дають можливість митному органу перевірити числові значення складових заявленої митної вартості. Втім, відповідач безпідставно, без будь-яких обґрунтувань, пославшись на ст. 53 Митного кодексу України, направив запит позивачеві про надання документів, що підтверджують митну вартість, а у подальшому прийняв оскаржувані рішення.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
16.10.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що в процесі порівняння рівня заявленої декларантом позивача митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено посадовою особою митниці, виявлено, що рівень цін подібних товарів значно перевищує заявлену декларантом позивача митну вартість. У зв`язку з чим інспектором митного поста "Центральний" направлено запит до спецпідрозділу митниці з метою перевірки правильності визначення заявленої позивачем митної вартості товару.
При здійсненні перевірки наданих декларантом позивача товаросупровідних документів інспектором митниці виявлено, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості (сума в платіжному дорученні від 11.08.2020 № 105 не співпадає із сумою в рахунку-проформі від 10.08.2020 № 026) та не містить всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларантом позивача до митного оформлення надано рахунок перевезення № 28 від 25.08.2020. Однак, підтвердження сплати (платіжний документ чи будь-який інший документ, який би підтверджував оплату) по даному рахунку до митниці не надано.
Крім інвойсу та автотранспортної накладної відбитків печаток пункту пропуску митної території України жодні надані під час митного оформлення документи не містять, що викликає сумніви стосовно того, що надані до митниці документи супроводжували саме цю партію товару.
Інспектором з митного оформлення на виконання вимог частини третьої статті 53 Митного кодексу України направлено декларантові в електронному повідомленні перелік документів, необхідних для підтвердження правильності обчислення заявленої митної вартості товару, яких декларант не надав.
Подані декларантом документи є неповними і такими, що обчисленню не піддаються, враховуючи ненадання декларантом будь-яких додаткових документів для підтвердження правильності обчисленої ним митної вартості оцінюваних товарів, не здійснення жодної спроби підтвердити митниці ціну, що сплачена за товар (неподання основоположного платіжного (чи іншого бухгалтерського) документу, що підтверджує сплачену продавцеві ціну вартості товару), відповідачем зроблено висновок про неможливість використання основного методу визначення митної вартості товару - за ціною договору, тому відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.
Другорядні методи визначення митної вартості (за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості та на основі додавання вартості (обчислена вартість) не використовувалися з причин відсутності необхідної інформації, тому коригування митної вартості здійснювалося за резервним методом (а.с. 69-78).
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що 01.09.2020 ТОВ "Сумифітофармація" здійснювало митне оформлення в режимі імпорту товару "Солодка корінь сушений подрібнений". Продавцем товару у відповідності до контракту №UAAZ-0820 від 10.08.2020 є компанія Agro Export Azerbaijan LLC (Азербайджан) (а.с. 16-19).
Представником декларанта (позивача) подано декларацію №UA807290/2020/020868 від 01.09.2020 (а.с. 87-88).
Для митного оформлення представником декларанта (позивача) надано наступні документи:
митну декларацію країни відправлення від 25.08.2020 (а.с. 15-16),
контракт №UAAZ-0820 від 10.08.2020 (а.с. 16-19),
специфікацію №1 від 10.08.2020 (а.с. 20),
комерційний Інвойс №024 від 25.08.2020 (а.с 21)
рахунок-проформу №026 від 10.08.2020 (а.с. 22),
платіжне доручення в іноземній валюті від 11.08.2020 (а.с. 23),
сертифікат якості №1-08/2020 (24-25),
фітосанітарний сертифікат №АZ20110372/LX-F200011 (а.с. 26),
пакувальний лист (а.с. 27)
СMR №634914 від 25.08.2020 (а.с. 28),
рахунок №28 від 25.08.2020 за транспортні послуги (а.с. 29).
Не погодившись із такими рішеннями відповідача ТОВ "Сумифітофармація" звернулось до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (ч. 1 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
На підставі частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Судом встановлено, що митне оформлення товару здійснювалось ТОВ "Сумифітофармація" за основним методом (ціною контракту контракт №UAAZ-0820 від 10.08.2020 та специфікацією №1 від 10.08.2020 до нього).
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Так, позивачем було подано до митного органу контракт №UAAZ-0820 від 10.08.2020 та специфікацією №1 від 10.08.2020 до нього, комерційний Інвойс №024 від 25.08.2020, рахунок-проформу №026 від 10.08.2020, платіжне доручення в іноземній валюті від 11.08.2020, сертифікат якості №1-08/2020 (24-25), фітосанітарний сертифікат №АZ20110372/LX-F200011, пакувальний лист (а.с. 27) СMR №634914 від 25.08.2020, рахунок №28 від 25.08.2020 за транспортні послуги, фітосанітарний сертифікат №АZ20110372/LX-F200011, пакувальний лист, СMR №634914 від 25.08.2020, рахунок №28 від 25.08.2020 за транспортні послуги, які містили відомості щодо кількості та вартості товару, що ввезено на митну територію України.
Аналіз положень статей 53, 57 МК України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
Частина 3 ст.53 МК України передбачає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 3 ст. 53 МК України.
Крім того, п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.
При цьому, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч. 2 ст. 58 МК України).
В даному випадку, митному органу були надані документи, що передбачені ст. 53 МК України та містили дані, на підставі яких кількість і ціна партії товару повністю ідентифікуються.
Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що документи, подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а саме, сума в платіжному дорученні від 11.08.2020 № 105 не співпадає із сумою в рахунку-проформі від 10.08.2020 № 026.
Так, згідно пункту 1.4. Специфікації №1 від 10.08.2020 до контракту оплата за цією специфікацією здійснюється наступним чином: 8400 дол.США - оплата перед відвантаженням товару; 5250 дол.США оплата на протязі 10 днів з моменту отримання товару на складі відповідача.
В підтвердження оплати товару перед відвантаженням позивачем надано митному органу платіжне доручення від 11.08.2020 №105 з сумою переказу 8400,00 дол.США (а.с. 23).
На думку суду, митним органом не доведено, що митну вартість неможливо встановити на підставі поданих позивачем документів (зовнішньоекономічного контракту та специфікації до нього, інвойсу, платіжного доручення), як це зазначено у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.
Доводи відповідача про те, що жодні надані крім інвойсу та автотранспортної накладної під час митного оформлення документи не містять відбитків печаток пункту пропуску митної території України, що викликає сумніви стосовно надання до митниці документів, які супроводжували саме цю партію товару, не можуть бути взяті судом до уваги, з огляду на наступне.
Так, абзац 6 п. 7 Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451, визначає, що після здійснення попереднього документального контролю посадова особа митного органу проставляє відповідні відмітки у формі відбитків штампа та печатки на товаросупровідних (товаротранспортних) документах та вносить інформацію про проведення такого контролю до Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби.
При цьому відповідач не зазначає, на яких ще документах окрім інвойсу та автотранспортної накладної мали бути проставлені відбитки печаток пункту пропуску митної території України.
Відповідачем у відзиві не заперечується, що документи, надані позивачем суду, надавались митному органу для митного оформлення цього товару.
Водночас п. 26 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю водних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451, передбачено, що митний орган забезпечує зберігання документів, що були підставою для пропуску суден закордонного плавання і товарів через митний кордон України, у порядку і строки, встановлені Мінфіном.
Отже, документи, які надавались позивачем для митного пропуску товару мають зберігатися у відповідача. Будь-яких посилань щодо розбіжностей у документах, наданих для митного контролю та митного оформлення товару, відповідач не вказує.
Доводи відповідача про наявність розбіжностей у поданих документах у зв`язку з тим, що декларантом позивача до митного оформлення надано рахунок перевезення № 28 від 25.08.2020, проте підтвердження сплати (платіжний документ чи будь-який інший документ, який би підтверджував оплату) по даному рахунку до митниці не надано, на думку суду є безпідставними з огляду на те, що такі обставини не були зазначені в оскаржуваному рішенні як підстава для коригування митної вартості товару. Більше того, відповідач не заперечує, що сума транспортних витрат була включена до митної вартості товару позивачем.
За таких обставин, на думку суду, у відповідача не було підстав для витребування у ТОВ "Сумифітофармація" додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.
Слід зауважити, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, тощо.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
При цьому, відповідачем у порушення вказаних вимог закону, у зв`язку з недостатністю документів для визначення складових митної вартості товарів, було надіслано вимогу позивачу про надання, вказаних у ч.3 ст. 53 МК України документів, без зазначення, які саме розбіжності чи неточності мають бути усунені шляхом надання таких документів. Більше того, у своєму листі відповідач просив надати документи, які подавались позивачем до митного оформлення товару (як то контракт, специфікація, висновки про якісні характерисики товарів) (а.с.83).
Суд зазначає, що не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таким чином, на підставі викладеного, суд виходить з того, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим статтею 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.
Суд зазначає, що контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.
Проте, суд не може погодитись з доводами відповідача про обґрунтованість скоригованої вартості товару, оскільки відповідачем не обґрунтовано застосування резервного методу визначення митної вартості за наявності у митного органу відомостей щодо ідентичного чи аналогічного товару, а також належним чином не обґрунтовано числове значення митної вартості товару, скоригованого органом доходів і зборів, зважаючи на те, що відповідач не надав суду даних про складові митної вартості товару, який був розмитнений за декларацією №UA806020/2019/216151 від 23.09.2019.
Згідно ч. 1, 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На переконання суду відповідач не довів правомірності свого рішення.
За таких обставин, перевіривши рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів UA807000/2020/001695/2 від 01.09.2020 на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Варто зазначити, що позивач просить скасувати Рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів UA807000/2020/001695/2 від 01.09.2020, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" згідно митної декларації №UA807290/2020/020986 від 01.09.2020. У той же час вказаним рішенням Слобожанської митниці Держмитслужби було скореговано митну вартість товарів, визначену у митній декларації №UA 807290/2020/020868 від 01.09.2020 (а.с.87).
Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 2102,00 грн, сплачені платіжним дорученнням № 3790 від 16.09.2020 (а.с.8).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів UA807000/2020/001695/2 від 01.09.2020, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" згідно митної декларації №UA807290/2020/020868 від 01.09.2020.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска