Справа № 826/808/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2020 року м. Київ № 826/808/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П. при секретарі судового засідання Основі О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення від 28.07.2016 №997/997,

за участю :

представника позивача - Калька Дмитра Олексійовича (довіреність від 14.06.2016 за реєстр. № 2535),

представника відповідача - Глобенко Лесі Василівни (довіреність від 21.09.2017 № 225-КМГ3244),

представника відповідача - Власенко Ірини Ігорівни (довіреність від 06.02.2018 № 225-КМГ-460),

третьої особи - ОСОБА_2

представника третьої особи - Четвертака Костянтина Сергійовича (довіреність від 01.06.2016 за реєстр. № 1125),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 28.07.2016 №997/997.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2017 за клопотанням відповідача залучено до участі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У судовому засіданні 27.03.2018 замінено третіх осіб на їх правонаступника ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, як учасник бойових дій та громадянин України звернувся до відповідача з клопотанням від 12.01.2016 № 12, зареєстрованим за вх. № 08/М-235 від 13.01.2016, щодо надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою відведення безоплатно у власність земельної ділянки з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» не більше 0,10 га в порядку статей 118, 121 Земельного кодексу України у задоволенні якого відповідачем було відмовлено рішенням від 28.07.2016 № 997/997 за відсутності на те правових підстав. Також позивач зазначив про те, що відповідачем у оскаржувану рішення в порушення вимог частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України не вказано вичерпних підстав, передбачених законом, для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на те, що клопотання позивача від 12.01.2016 № 12, зареєстроване за вх. № 08/М-235 від 13.01.2016, щодо надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою відведення безоплатно у власність земельної ділянки було розглянуто 28.07.2016 на пленарному засіданні сесії Київської міської ради та враховуючи те, що відповідно до пункту 6 статті 118 Земельного кодексу України немає згоди землекористувача (архівна довідка Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 22.04.2003 №267) та категоричну вимогу органу самоорганізації населення "Комітет мікрорайону "Жуляни" м. Києва від 04.01.2016 №1/1 щодо недопущення відведення земельних ділянок, якими користуються мешканці мікрорайону "Жуляни" було прийнято рішення від 28.07.2016 №997/997 яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Також відповідач зазначив про те, що земельною ділянкою на яку претендує позивач користується гр. ОСОБА_4 , частина земельної ділянки знаходиться у власності, а на іншу частину земельної ділянки, площа якої складає понад 0,10 га безоплатної приватизації (надлишки) оформлюється право власності.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог.

Третя особа надала суду письмові пояснення в яких просила відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що земельна ділянка щодо якої позивачем подано клопотання від 12.01.2016 № 12, зареєстроване за вх. № 08/М-235 від 13.01.2016, щодо надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою відведення безоплатно у власність земельної ділянки була надана батькам третьої особи для будівництва та з 1971 по теперішній час перебувала у користуванні батьків позивача та в подальшому у її користуванні, при цьому з 2012 по 2018 рік є платником податку на землю з фізичних осіб та повністю його сплачує. Також позивач зазначила про те, що на частину земельної ділянки, площею понад норму безплатної приватизації 22.12.2017 було подано клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у відповідності до вимог частини шостої статті 118 Земельного кодексу України.

Третя особа та її представник заперечили проти позовних вимог.

Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Київської міської ради з клопотанням № 10 в порядку ст. 118 Земельного кодексу України від 12.01.2016 в якому просив надати згоду на розробку проекту землевідводу земельної ділянки № НОМЕР_1 відповідно до графічного матеріалу (кадастрового кварталу 72:545 згідно містобудівного кадастру орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розглянути відповідне питання на сесії ради у встановлений законодавством місячний термін з прийняттям об`єктивного і обґрунтованого рішення.

До зазначеного клопотання було додано графічні матеріали на звороті клопотання та копії паспорту та ідентифікаційного номера, довідки учасника бойових.

Київською міською радою прийнято рішення від 28.07.2016 № 997/997 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 у Солом`янському районі м. Києва для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд", яким за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 у Солом`янському районі м. Києва та доданих документів, враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України відсутня згода землекористувача (архівна довідка Києво- Святошинської районної державної адміністрації від 22.04.2003 № 267) та категоричну вимогу органу самоорганізації населення "Комітету мікрорайону "Жуляни" м. Києва від 04.01.2016 № 1/1 щодо недопущення відведення земельних ділянок, якими вони користуються іншим громадянам, керуючись статтями 9, 118 Земельного кодексу України, Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" вирішено відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 у Солом`янському районі м. Києва орієнтовною площею 0,08 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (К-26112).

Позивач не погоджуючись з рішенням від 28.07.2016 №997/997 звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були порушені з огляду на наступне.

Спірні правовідносини мали місце з січня по липень 2016 року, а отже до них мають застосовуватись норми права чинні на момент їх існування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 40 Земельного кодексу України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та четвертої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зГромадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 справі № 545/808/17.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27.02.2018 в справі № 545/808/17.

Відповідно до спірного рішення Київської міської ради від 28.07.2016 № 997/997, копія якого наявна в матеріалах справи, останнє мотивоване тим, що у доданих до клопотання документах відсутня згода землекористувача (архівна довідка Києво- Святошинської районної державної адміністрації від 22.04.2003 № 267).

Крім того, приймаючи рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідачем було також враховано категоричну вимогу органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Жуляни» м. Києва від 04.01.2016 № 1/1 щодо недопущення відведення земельних ділянок, якими користуються мешканці мікрорайону « Жуляни », іншим громадянам.

Відповідно до листа Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Жуляни» м. Києва № l/1 від 04.01.2016 земельну ділянку на яку претендує позивач використовують інші особи та мають намір узаконити своє право відповідно до норм Зeмельного кодексу України. Крім того, жителі мікрорайону просили вжити заходів щодо недопущення незаконного захвату земельних ділянок мікрорайону «Жуляни».

Отже, фактичною обставиною відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою є перебування такої земельної ділянки у користуванні третьої особи.

Проте, чинним законодавством не передбачено право міської ради відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України, та право вимагати надання разом з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою погодження землекористувача у неї виникає лише виключно у випадку вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб.

Третьою особою надано суду копії:

- рішення виконавчого комітету Києво - Святошинської районної ради депутатів трудящих від 16.07.1971 "Про видачу свідоцтва на забудову індивідуальної садиби гр. ОСОБА_5 , що проживає в селі Жуляни" відповідно до якого вирішено затвердити рішення виконкому Жулянської с/Ради депутатів трудящих від 30.06.201971 та видати гр. ОСОБА_5 свідоцтво на забудову індивідуальної садиби;

- рішення виконавчого комітету Жилянської сільської ради народних депутатів Києво - Святошинського району Київської області від 14.09.1988 № 85/45 "Про прийняття індивідуального домоволодіння АДРЕСА_1 в експлуатацію та затвердження акту державної прийомки будинку його в експлуатацію", яким вирішено затвердити акт державної прийомки будинку в експлуатацію по по АДРЕСА_1 загальною площею - 105, 3 кв.м., житловою площею 70,7 кв.м. за гром. ОСОБА_3 та Київському бюро технічної інвентаризації признати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та видати свідоцтво на право власності на жилий будинок;

- архівної довідки Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 22.04.2003 № 267 відповідно до якої по документах архівного фонду «Жулянська сільська рада» у господарських книгах за 1986-1989 роки є особовий рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_3 проживаючого по АДРЕСА_1 . У графі «Будівлі» значиться житловий будинок - 1970 року, забудова. У графі «Всього землі» - зазначено - 0,09 га.;

- свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2007 відповідно до якого ОСОБА_2 є спадкоємицею 1/2 частик майна ОСОБА_3 , що складається з складається з житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_3 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міськдержадміністрації 03.12.2003 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 25.11.2003 № 2031 -С/ЖБ, зареєстрованого в КМБТІ 22.12.2003 за №43885;

- довідки Головного управління ДФС у м. Києві від 31.01.2018 № 334212/26-15-13-05-19 "Про надання інформації щодо сплати за землю з фізичних осіб", якою підтверджено сплату третьою собою плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 га за 2012 - 2017 роки;

- довідки органу самоорганізації населення "Комітет мікрорайону "Жуляни" від 18.03.2016 № 20/3-62 відповідно до якої земельна ділянка по АДРЕСА_1 з 1971 по 2003 рік була в користуванні ОСОБА_3 (помер) на даний час земельною ділянкою 0,1636 га користується дочка ОСОБА_2 , яка мешкає в АДРЕСА_3 та користується нею по теперішній час.

Водночас, за результатами аналізу вказаних документів судом встановлено, що вони не містять даних, які б достовірно підтверджували б факт виникнення у ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи іншої особи права користування земельною ділянкою про яку йдеться мова у клопотанні позивача.

Також документів, які б підтверджували виникнення відповідного права не надано відповідачем.

При цьому, відповідно до наявної у справі відповіді Архівного сектору Києва-Святошинської РДА Київської області № 01-28/14 від 09.08.2017 на депутатське звернення підтвердити факт видачі, зокрема, архівної довідки 22.04.2003 № 267 архівний сектор не має можливості у зв`язку із закінченням строків зберігання документів з їх виконання.

Таким чином, з наведеного вбачається, що підстави для відмови позивачу у наданні згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ґрунтуються виключено на припущеннях суб`єкта владних повноважень про те, що земельна ділянка на яку претендує позивач перебуває у користуванні іншої особи.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено наявність фактичних та юридичних підстав для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, у той час, як визначена відповідачем в оскаржуваному рішенні підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 21.02.2019 у справі № 826/5737/16.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5120,00 гривень, суд зазначає наступне.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій і другій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано суду копії договору № _23/12-1_ про надання правової допомоги від 23.12.2016 та квитанції від 23.12.2016 № TS212677 на суму 5120,00 грн., водночас вказаними документами підтверджується факт надання позивачу послуг у вигляді складання позовної заяви фізичною особою, яка маю фахову освіту за спеціальністю "Правознавство". Документів на підтвердження факту отримання правничої допомоги від адвоката позивачем суду надано не було.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 241, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ), третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення від 28.07.2016 №997/997 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради (Код ) № 997/997 від 28.07.2016 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у Солом`янському районі м. Києва для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд".

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 та пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов