Справа № 240/11927/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/11927/20

категорія 108110000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхна Сергія Семеновича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно С.С. щодо порушення прав ОСОБА_1 , що виявилися у ненаданні інформації на звернення;

зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно С.С. надати обґрунтовану відповідь на звернення ОСОБА_1 від 03.04.2020, а саме: надати письмову інформацію у кого на виконанні знаходяться виконавчі документи про стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 :

-виконавчий лист від 02.09.2015 за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.07.2015 р. у справі №295/4833/15-ц, виконавче провадження №49047884 у сумі 19 920,50 доларів США;

-виконавчий лист від 28.01.2016 за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11.01.2016 р. у справі №295/10583/15-ц, виконавче провадження 49994554 у сумі 15536,56 доларів США, 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 126 доларів США, річні проценти за договором у сумі 530,96 доларів США, всього 16 193,94 доларів США;

-виконавчий лист від 28.01.2016 за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14.01.2016 р. у справі №295/14475/15-ц, виконавче провадження №49994481 у сумі 1404,10 доларів США.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у зв"язку з тим, що справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства. Клопотання мотивоване тим, що спір у справі не є публічно-правовим, оскільки спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, тобто правовідносини, що виникли, обумовлені наявністю майнових вимог фізичної особи до суб"єкта господарювання - банку, що ліквідується (наявність судових рішень щодо стягнення коштів з банку на користь позивача).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 КАС справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС (у чинній редакції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною 1 ст. 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Згідно з ч.2 ст. 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Правовий статус Фонду, визначений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, дає підстави для висновку про те, що Фонд або його уповноважена особа, якій делеговані певні повноваження, як юридична особа публічного права, можуть бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд або Уповноважена особа Фонду не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання протиправною дій або бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, проте, лише у випадку, якщо такі здійснюють у даних правовідносинах публічно - владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Разом з тим, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом спору у справі є ненадання відповідачами відповіді на звернення, тобто порушення права на доступ до інформації.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша статті 1 зазначеного Закону).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Статтею 4 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" визначено рішення, дії (бездіяльність), які можуть бути оскаржені. Так, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Отже, відповідачі реалізуючи свої повноваження, наділені правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про звернення громадян".

В даному випадку, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконувала саме функції суб`єкта владних повноважень, зокрема, як розпорядник інформації, яка була запитана позивачем, а не як суб`єкт господарювання, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень відповідача в частині порушення правил юрисдикції.

Враховуючи викладене та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спір виник із публічно-правових відносин, у яких відповідач є суб`єктом владних повноважень.

Оскільки зазначений спір згідно зі ст. 19 КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів та має розглядатись у порядку адміністративного судочинства, підстави для закриття провадження у справі відсутні, тому суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача.

Керуючись статтями 248, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

В задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя О.В. Капинос