Справа № 400/5282/20
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2020 р. № 400/5282/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,Миколаїв,54020
провизнання рішення, дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 25.04.213 по 02.07.2018 протиправними та дискримінаційними; зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 25.04.213 по 02.07.218 з урахуванням індексації.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначила, що є громадянкою України, отримувала пенсію за віком та 25.12.2012 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. Виплату пенсії було припинено у зв`язку з її виїздом за кордон. Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 (далі - Рішення № 25-рп/2009) визнано неконституційними положення Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) щодо припинення виплати пенсії громадянам України, які постійно не проживають на її території, а відтак з 07.10.2009 виникли підстави для поновлення конституційного права позивачки на виплату пенсії. З цього приводу, позивач звертався до Миколаївського окружного адміністративного суду. Рішенням МОАС від 24.06.2019 по справі №400/18/19 зобов`язано Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області поновити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з 03.07.2018 року. Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.22 по справі №815/1226/19 дійшла висновку, що зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі ("правильному" розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України. За таких обставин, позивачу повинна була бути поновлена пенсія з 25.04.2013 р.

Відповідач проти позову заперечив, надав відзив, в якому зазначив, що позовна вимога щодо поновлення пенсії з 25.04.2013 вже розглядалась судом, а саме у справі №400/18/19. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2019 скасовано рішення МОАС від 24.06.2019 в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов`язання поновити та виплачувати пенсію за віком з 25.04.2013 по 02.07.2018, та в цій частині позовні вимоги залишено без розгляду. По-друге, відповідач позивачем було порушено строк звернення до суду щодо поновлення та виплаті пенсії з 25.04.2013.. Щодо індексації, то відповідач вказав, що Законом України №2148 було скасовано індексацію пенсій і до ст. 42 Закону №1058 введено норми щодо щорічної індексації пенсії, починаючи з 2019 року.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, відповідно до вимог ст.263 КАС України, відповідно до строків, визначених в ухвалі про відкриття провадження від 18.08.2020.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 25.10.2012 року виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль. До виїзду за кордон проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

05.05.2018 року позивач через свого представника звернулась до відповідача з заявою про поновлення пенсії за віком.

16.05.2018 року представнику позивача надано відповідь від 08.05.2018 за № 9276/02, в якій позивачу відмовлено в поновленні та виплаті пенсії через те, що позивачем не надано до управління Пенсійного фонду документ, що засвідчував би місце проживання (реєстрації) в Україні та через те, що позивач проживаючи в іншій країні, повинна подати до управління Пенсійного фонду України заяву за місцем свого останнього проживання в Україні.

Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивачка звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/18/19 від 24.06.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірним та скасовано рішення Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області № 9276/02 від 08.05.2018 про відмову в поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області поновити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 03.07.2018 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2019 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 скасовано в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області поновити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 25.04.2013 року по 02.07.2018 року, та в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року - залишити без змін.

Таким чином, виходячи з наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення їй пенсії з 25.04.213 по 02.07.2018 залишені без розгляду.

Починаючи з 03.07.2018 позивачці поновлено виплату пенсії.

Частиною 4 ст. 240 КАС України встановлено, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

При цьому, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, позив Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 по справі №815/1226/18 щодо застосування строків звернення до суду дійшла висновку, що зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі ("правильному" розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рл/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, у відповідача немає правових підстав не поновлювати пенсію позивачці саме з 25.04.2013.

Щодо індексації сум грошового забезпечення, то суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 1, 2, 4, 5, 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Нормами законодавства України передбачено проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців.

При цьому, ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Таким чином, сума пенсії повинна виплачуватись з індексацією.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Позов задовольнити.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 840,80 грн., підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,549) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щоо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 25.04.2013 року по 02.07.2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в частині періоду з 25.04.2013 по 02.07.2018 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з нарахуванням індексації.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840,80 гривень (вісімсот сорок грн вісімдесят коп).

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко