Справа № 420/9111/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9111/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання протиправними дії відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.03.2020 року і 01.07.2020 року згідно з чинним законодавством та обмеження граничним розміром при здійсненні перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до положень Закону України від 24.12.2015 року №911-VIII, згідно якому визначення максимального розміру пенсії не застосовується до пенсій, які призначені до 01.01.2016 року з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження граничним розміром.

Позивач обґрунтовує позов тим, що 27.12.2002 року він як особа льотного складу Цивільної авіації вийшов на пенсію за вислугу років згідно ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ та з 1 березня кожного року здійснювався щорічний перерахунок пенсії, при цьому згідно ст.53 Закону №1788-ХІІ при призначенні і перерахунку пенсії за вислугу років особам льотного складу максимальний розмір пенсії не може перевищувати 2,5 середньої заробітної плати в галузях економіки України. 25.07.2020 року при черговому отриманні пенсії позивач дізнався, що розмір пенсії підвищився з 16380 гривень до 17120 гривень та пенсія обмежена десятьма мінімальними прожитковими мінімумами, який з 1 липня складає 1720 гривень. Також ОСОБА_1 зазначає, що звертався до Київського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Одеській області щодо не виконання перерахунку його пенсії з 1 березня 2020 року та обмеження її сумою 17120 гривень з 1 липня 2020 року, на що йому повідомили, що у зв`язку з карантином прийом з питань перерахунку не здійснюється та порадили звертатися за відповідними телефонами, однак позивачу не вдалося додзвонитися. Оскільки абзацом 1 п.2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI, визначено, що встановлені цим Законом обмеження максимального розміру пенсії не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, тобто до 01.10.2011 року, а також оскільки обмеження граничного розміру пенсії введені Законом України від 22.12.2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року, позивач вважає, що відповідачем протиправно обмежено розмір його пенсії десятьма прожитковими мінімумами доходів громадян та не здійснено перерахунок пенсії з 1 березня та 1 липня, а відтак просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що з 2002 року позивач перебуває па обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», розраховану на підставі наданих документів, розмір якої з 1 березня кожного року перераховувався згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 р. №713 «Про внесення змін до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації». Так як перерахований розмір пенсії позивача перевищує встановлений максимальний розмір пенсії, ГУ ПФУ в Одеській області діяло відповідно до ст.2 та абз.2 п.2 розділу ІІ Закону №3668-VI, який не визнаний неконституційним. Також відповідач зазначає, що позивач не звертався до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою щодо пенсійного забезпечення, та відповідно рішення стосовно пенсійного забезпечення позивача, в тому числі щодо відмови в перерахунку пенсії, не приймалося. Відповідач наголошує, що рішеннями ЄСПЛ та КСУ констатовано, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними та механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Оскільки, розмір пенсії позивача перевищує передбачений законом тимчасовий максимальний її розмір, такі положення закону у спірний період неконституційними не визнавались і підлягали застосуванню відповідачем під час обчислення пенсії позивачу, а тому ГУ ПФУ в Одеській області вважає, що правові підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також вказаною ухвалою зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області в строк для надання відзиву надати до суду належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та наявності підстав для відмови в його задоволенні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугою років як працівник льотного екіпажу з 27.12.2002 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.16).

Як вбачається з протоколу пенсійної справи 542 від 02.05.2005 року позивачу за його заявою від 02.02.2005 року поновлено виплату пенсії за вислугою років.

Як вбачається з перерахунку пенсії позивача, наявного в матеріалах справи, розмір його пенсії складав, з 01.03.2020 року 26242,05 грн, при цьому призначена до виплати пенсія з урахуванням обмеження становила 16380,00 грн., з 01.07.2020 року 17120,00 грн., з 01.12.2020 року 17690,00 грн.

Позивач, вважаючи що відповідачем протиправно здійснюється обмеження розміру його пенсії, звернувся до Київського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Одеській області та отримав відповідь, що у зв`язку з карантином прийом заяв з питань перерахунку пенсій не здійснюється та необхідно звертатися за відповідними номерами телефонів, та не додзвонившись звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України від 09.07.2003 року №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-VI), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

За змістом ст.52 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Частиною 3 ст.53 Закону №1788-XII встановлено, що працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина 1 статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами 1-3, 6 статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

Згідно абзацу 27 ст.54 Закону №1788-XII перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, та Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року №418.

У відповідності до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків - понад 30 років і у жінок - понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком. За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з п. «а» ст.13 та ст.14 Закону №1788-XII, пенсія збільшується на 1 процент заробітку. Максимальний розмір пенсій за вислугу років працівників льотно-випробного складу не може перевищувати 85 процентів заробітку.

Згідно підпункту «в» п.7 Порядку (в редакції Постанови КМУ №713 від 09.08.2005 року), у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Отже, законодавством передбачено право позивача на перерахунок його пенсії в разі збільшення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, а саме рішення 40 від 26.02.2020 року, відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2020 року у зв`язку з підвищенням заробітку з 01 березня. За результатами перерахунку розмір пенсії позивача становить 26242,05 грн.

Таким чином, відповідачем здійснювався відповідний перерахунок пенсії позивача, однак виплати здійснювались з обмеженням максимального розміру пенсії, а саме з 01.03.2020 року у сумі 16380,00 грн., з 01.07.2020 року 17120,00 грн., та з 01.12.2020 року 17690,00 грн. Суми перерахованої пенсії позивача повністю збігаються з сумами вказаними в довідці про доходи №5371 0233 2631 1317 від 16.09.2020 року (а.с.17).

На користь такого висновку суду також свідчить той факт, що з 01.03.2019 року основний розмір пенсії позивача складав 22161,52 грн., тобто в меншому розмірі, ніж у 2020 році, та виплачувалася в обмеженому розмірі.

Таким чином, суд доходить висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області здійснювався перерахунок пенсії позивача з 01.03.2020 року та з 01.07.2020 року, а відтак позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нездійснення такого перерахунку задоволенню не підлягають.

Щодо обмеження пенсії, що підлягає виплаті максимальним розміром, суд зазначає, що вперше обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI (далі Закон №3668-VI).

За правилами ст.2 Закону №3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч.3 ст.85 Закону №1788-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Так само, ч.3 ст.27 Закону №1058-IV визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, виплата пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин 2 та 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії, встановленому цим Законом.

З аналізу норм абзаців 1, 2 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI вбачається, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень ст.2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, тобто до 01.10.2011 року, та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Таким чином, наведені в п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки їх дія розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями.

При цьому в Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 року по справі №826/11471/18 зроблено висновок, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Суд зазначає, що з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону №3668-VI).

Та, норми ст.2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями ч.3 ст.85 Закону №1788-XII, неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Таким чином можливо зробити висновок, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, зокрема Закону №1788-XII, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 24.06.2020 року по справі №580/234/19; від 10.09.2020 року по справі №280/5154/19; від 17.09.2020 року по справі №826/11471/18; від 24.09.2020 року по справі №640/5854/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 27.12.2002 року. При цьому, станом на 01.10.2011 року, тобто на день набрання чинності Законом №3668-VI, після здійсненого перерахунку, пенсія позивача складала 10177,49 грн., що більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, оскільки відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць становив з 1 жовтня 2011 року 784,00 гривні.

З 01.03.2020 року внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір становив 25242,05 грн. та перевищував максимальний, та оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ст.2 Закону №3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Вказана правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду по справі №580/234/19 від 24.06.2020 року.

При цьому, суд відхиляє твердження позивача про те, що обмеження розміру пенсій максимальним розміром застосовується до пенсій, які призначаються з 01.01.2016 року, з огляду на наступне.

Відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, у ч.3 ст.85 Закону №1788-XII вносились лише зміни до другого речення, яке не стосується предмету спору. Вказаний Закон № 911-VIII за своїм змістом не є основним (спеціальним) законом у сфері пенсійного забезпечення, а виконує функцію допоміжного закону, яким внесено зміни до різних законодавчих актів, в тому числі, введено окреме положення стосовно тимчасового обмеження пенсії з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року розміром 10740 грн. до ч.3 ст.85 Закону №1788-XII та передбачає, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Тобто дана норма стосується саме призначення пенсій, а не їх перерахунку, тому пенсії, які призначені до 01.01.2016 року та перевищують встановлений максимум, не можуть бути зменшені, проте, їх перерахунок має відбуватися у відповідності до правил, передбачених абзацом 2 п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI.

Частина 3 ст.85 Закону №1788-XII, на підставі якої здійснюється нарахування та виплата пенсії позивачу, викладена в редакції Закону №3668-VI (основний закон), яким і було встановлено обмеження максимального розміру пенсії, із змінами, внесеними згідно із Законом №911-VIII.

Крім того, Верховний Суд у постанові по справі №360/1428/17 від 12.11.2019 року зазначив, що норми законів стосовно встановлення максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, а також щодо тимчасового обмеження по 31.12.2017 року розміру пенсії розміром 10740,00 гривень, введені у дію саме Законом України №911-VIII від 24.12.2015 року, та дійшов висновку, що дані обмеження поширюються лише на пенсії, призначені після 01.01.2016 року.

Однак, у постанові по справі №580/234/19 від 24.06.2020 року, Верховний Суд відступив від правової позиції викладеної раніше у постанові по справі №360/1428/17, тому суд не приймає до уваги посилання позивача у відзиві на позовну заяву на постанову Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі №360/1428/17

Також Верховний Суд по справі №580/234/19 вказав, що норму п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI. В даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 р. (у справі за заявою Великода проти України) підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області правомірно здійснено обмеження пенсії позивача до максимального розміру, оскільки положення Закону №3668-VI та ч.3 ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому є обов`язковими для застосування відповідачем.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 та з урахуванням п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.