Справа № 480/5910/20
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2020 року Справа №480/5910/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5910/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Нацполіції України про визнання дій протиправними та стягнення грошової допомоги,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач, ГУНП в Сумській області), Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Нацполіції України (далі відповідач 2), в якому просить:
1. Визнати протиправними дії Головного управління національної поліції у Сумській області щодо відмови у призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III.
2. Стягнути з Головного управління національної поліції у Сумській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 445 800 гривень (із розрахунку 250 х 1921,0 грн., з урахуванням сплачених 34 450 грн) відповідно до порядку, передбаченого ст.ст. 97, 99 Закону України "Про Національну поліцію", Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 (далі - Порядок №4).
3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою суду від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 30.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
05.10.2020 до суду від ГУНП в Сумській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що пунктами 3 та 4 частини 1 статті 97 Закону України Про Національну поліцію одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Проте, позивача було звільнено зі служби 27.10.2016, а групу інвалідності встановлено лише 18.06.2019, тобто майже через 2 роки 8 місяців. Суд апеляційної інстанції зазначає про порушення законодавчо встановленого строку у шість місяців між звільненням особи зі служби в поліції та встановленням йому інвалідності, але визнає факт оскарження ОСОБА_1 висновків військово-лікарської комісії у період з листопада 2016 року до дати встановлення інвалідності поважною причиною для порушення цього строку.
Також відповідач зазначає, що у межах 6-місячного строку, який передбачено у ст. 97 Закону України Про Національну поліцію для встановлення інвалідності та набуття у зв`язку із цим права на отримання одноразової грошової допомоги, позивач навпаки звертався до суду із позовом про поновлення і наполягав на тому, що за результатами огляду у нього відсутні захворювання для встановлення інвалідності і сам надавав докази факту відмови йому у встановлені інвалідності. Крім того, відсутнє будь-яке рішення суду, яким би було визнано протиправними дії Сумської обласної МСЕК №1 щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні інвалідності за наявності тих діагнозів, які були визначені на час звільнення з поліції (а.с. 36-41).
20.10.2020 представником позивача подана відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи і заперечення відповідача є незгодою з рішенням суду, та наполягав на своїх вимогах (а.с.55-57).
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги вже було предметом судового розгляду. Так, Сумським окружним адміністративним судом розглядалась справа №480/4101/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Нацполіції України про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 288150 грн. відповідно до порядку, передбаченого ст. ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 р. № 4.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Судом було досліджено матеріали справи №480/4101/19 та долучено до справи копії доказів (а.с. 61-65).
В ході розгляду справи №480/4101/19 судом першої та апеляційної інстанції було встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 з 2010 року проходив службу в Білопільському відділенні ГУМВС України в Сумській області, а в період з 07.11.2015 до 27.10.2016 - в ГУНП в Сумській області.
Під час проходження служби в ОВС, 11.07.2014 у місті Сіверськ Донецької області, при виконанні службових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав травми та у подальшому погіршення стану здоров`я.
За результатами медичного огляду, проведеного на підставі розпорядження ГУ НП в Сумській області від 01.08.2016, Військово-лікарська комісія згідно зі Свідоцтвом про хворобу № 175 від 09.09.2016, на підставі статей 41в, 71в, 23в, 11в, 26г графи 1 Розкладу хвороб і фізичних вад, Додатку №1 до Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 лютого 2001 р. № 85 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), дійшла висновку про непридатність ОСОБА_1 до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час (а.с. 42-45).
Враховуючи вказаний висновок, наказом головного управління Нацполіції в Сумській області № 314о/с 27.10.2016 "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (а.с. 62).
Не погоджуючись з висновком Військово-лікарської комісії, викладеному у вказаному свідоцтві про хворобу, позивач також звертався до Центральної військово-лікарської комісії з відповідною заявою про його перегляд, за результатами розгляду якої, листом № 33/2-Г-80 від 30.11.2016, його було проінформовано, що цей висновок ВЛК потребує перегляду по причинному зв`язку (а.с. 46).
Військово-лікарською комісією прийнята постанова № 1 від 10.01.2017, відповідно до якої ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Свідоцтво про хворобу № 175 від 09.09.2016 відмінено (а.с.47).
З метою перегляду зазначеної постанови від 10.01.2017 № 1, позивач 06.06.2018 звернувся із заявою до Військово-лікарської комісії про перегляд постанови №1 від 10.01.2017.
Експертним рішенням Військово-лікарської комісії від 20.07.2018 № 12, ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в поліції (а.с. 50).
Не погодившись з вказаним Експертним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 у справі №1840/3374/18 визнано протиправним та скасовано Експертне рішення Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання по Сумській області" № 12 від 20.07.2018. Зобов`язано Військово-лікарську комісію Державної установи "Територіальне медичне об`єднання по Сумській області" повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2018 про перегляд постанови Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання по Сумській області" № 1 від 10.01.2017 та вирішити порушені у ній питання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою Медичної (Військово-лікарської) комісії від 22.02.2019 №2 ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в поліції (а.с. 51).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 18.06.2019 Серія 12 ААБ, ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності (а.с. 61).

З довідки МСЕК від 18.06.2019 серія 10 ААА № 121721 вбачається, що ступінь професійної втрати працездатності ОСОБА_1 складає 60% (а. с.65).

Після встановлення інвалідності, ОСОБА_1 09.07.2019 звернувся до ГУНП у Сумській області із заявою про направлення документів до МВС для прийняття рішення з виплати грошової компенсації як інваліду 3 групи.

ГУНП в Сумській області листом від 18.07.2019 № 12Г/142 повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з перевищенням терміну між датою звільнення та датою встановлення інвалідності, а саме: шести місяців від дати звільнення зі служби в поліції (а.с.63).

Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Нацполіції України листом від 11.09.2019 № Г-226/29/2/01-2019 відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що позивачу встановлена інвалідність у строк, що перевищує 6 місяців після звільнення з поліції. Не погоджуючись з такою відмовою, оскаржив її до суду (а.с.64).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 року по справі № 480/4101/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 по справі № 480/4101/19 скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 року та прийнято нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо відмови у призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99 Закону України Про Національну поліцію, Порядку та умовам виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 р. № 4, з урахуванням висновків суду.

На виконання вказаного рішення суду письмовим повідомленням ГУ НП в Сумській області від 21.08.2020 № 5344/05/12/4-2020 відмовило позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що від звільнення до встановлення групи інвалідності пройшло більше ніж 6 місяців (а.с. 12).

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними та такими, що прийняті без урахування висновків суду апеляційної інстанції, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону № 580-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 р. № 565-XII.

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

До набрання чинності Закон України "Про Національну поліцію", порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України Про міліцію та Порядком № 850.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст. 23 Закону України "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Згідно з п. 2 цього Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктами 7 - 9 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" (в редакції чинній на час звернення із заявою до відповідача) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): причиною інвалідності є поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції; інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції.

Частиною 2 ст. 97 Закону № 580-VІІІ встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до ст. ст. 97-101 Закону № 580-VІІІ, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4 затверджено Порядок, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно з п. 1 розділу II Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 розділу III Порядку № 4).

Відповідно до п. 5 розділу III Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

За правилами пункту 1 розділу IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 2 розділу IV Порядку № 4).

Таким чином, як Порядком № 850, так і Порядком № 4 регламентовано, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності подається за останнім місцем служби, виплата такої допомоги також проводиться за останнім місцем служби.

При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, відповідно до Порядку № 850 - з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а відповідно до Порядку № 4 - з проходженням служби в поліції.

Суд зазначає, що Міністерством внутрішніх справ України прийнято наказ від 12.09.2016 р. № 916 «Про внесення зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», яким пункт 5 розділу І Порядку № 4 доповнено підпунктом 4 стосовно випадків, за яких призначається одноразова грошова допомога. За його змістом встановлення інвалідності поліцейському внаслідок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, є також обставиною, за якої поліцейському призначається одноразова грошова допомога.

Крім того, 08.06.2017 було прийнято Закон України № 2097 Про внесення змін до статті 97 Закону України Про Національну поліцію щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському, яким право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності розповсюджено також на поліцейських, у яких втрата працездатності настала внаслідок захворювання або поранення, отриманого внаслідок виконання завдань міліції або під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону, який набрав чинності 12.07.2017, встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності мають поліцейські з числа осіб, зазначених у пунктах 3-6 частини першої статті 97 Закону України Про Національну поліцію, які визнані інвалідами або отримали поранення до набрання чинності цим Законом.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 07.11.2015 до 27.10.2016 проходив службу у Головному управлінні Нацполіції у Сумській області, тобто, з 07.11.2015 на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VІІІ, а порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги урегульовано Порядком № 4. Отже належним органом, до компетенції якого належить вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги, є Головне управління Національної поліції у Сумській області, до якого і звернувся позивач із заявою.

Інвалідність 3 групи з втратою працездатності 60% позивачу встановлена згідно Акту огляду МСЕК 18.06.2019, а тому одноразова грошова допомога може бути призначена позивачу відповідно до ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 11.01.2016 р. № 4.

При цьому в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 по справі № 480/4101/19 зазначено, що фактично з листопада 2016 року тривала процедура оскарження позивачем висновків та експертних рішень військово-лікарських комісій, наслідком якої було встановлення позивачу у червні 2019 року 3 групи інвалідності, у зв`язку зі встановленням якої і виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Таким чином, лише після встановлення інвалідності, ОСОБА_1 у липні 2019 року, він звернувся до ГУНП у Сумській області із заявою про направлення документів до МВС для прийняття рішення з виплати грошової компенсації як особі з інвалідністю 3 групи.

Другий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що відповідачами не всебічно та не в повному обсязі було розглянуто заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги, відмовляючи позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідачі у справі обмежилися виключно посиланням на дату звільнення позивача з органів Національної поліції України та дату звернення із заявою про призначення такої допомоги, зазначивши, що право на отримання одноразової грошової допомоги може бути реалізоване протягом шести місяців після звільнення зі служби в поліції, не надавши оцінки факту тривалої процедури оскарження (з листопада 2016 року та червень 2019 р.) позивачем вказаних вище висновків та рішень ВЛК та ЦВЛК.

Суд зазначає, що відповідач визнає, що інвалідність ІІІ групи отримана ОСОБА_1 у зв`язку з контузією, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, проте заперечує право позивача на одноразову грошову допомогу, зазначаючи єдиною підставою для відмови позивачу в її призначені перевищення терміну між датою звільнення та датою встановлення інвалідності, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII, а саме шести місяців від дати звільнення зі служби.

Проте, як встановлено судом вище, таке зволікання з боку позивача було обумовлене тривалою процедурою оскарження позивачем висновків та експертних рішень військово-лікарських комісій, у результаті чого позивачу і було встановлено у червні 2019 року 3 групу інвалідності.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland).

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatismutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia).

Суд наголошує, що дії щодо відмови позивачу в призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку з перевищення шестимісячного терміну між датою звільнення та датою встановлення інвалідності, вже визнавались судом протиправними.

Рішення, прийняте на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду, не містить будь-яких обґрунтувань щодо неврахування факту тривалої процедури оскарження позивачем висновків та рішень ВЛК та ЦВЛК. У зв`язку з чим, суд доходить висновку, що зазначення відповідачем у оскаржуваному рішенні тієї ж самої підстави для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу свідчить про невідповідність такого рішення критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідач у відзиві мотивує правомірність оскаржуваного рішення фактично своєю незгодою з висновками Другого апеляційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 07.07.2020 по справі № 480/4101/19, а тому його доводи про те, що позивач вчиняв процесуально передбачені дії, які були спрямовані не на оскарження рішень МСЕК, а навпаки - на поновлення на службі, не можуть бути взяті судом до уваги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги в частині протиправності дій щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 97 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Слід вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

При цьому, з огляду на те, що відповідачем взагалі заперечувалось право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про Національну поліцію" та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського".

Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а та постанові від 18.10.2018 у справі 818/1976/17.

А тому позовна вимога позивача про стягнення з Головного управління національної поліції у Сумській області на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 445 800 грн не підлягає задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУ НП у Сумській області подати до суду у десятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Нацполіції України про визнання дій протиправними та стягнення грошової допомоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області, щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області прийняти рішення щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про Національну поліцію" та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського".

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска