Справа № 524/5162/20
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 р.Справа № 524/5162/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.11.2020 року (ухвалене суддею Андрієць Д.Д.) по справі № 524/5162/20

за позовом ОСОБА_1

до Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №2960463 від 11.08.2020 р. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (в подальшому КУпАП); закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.11.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.11.2020 р. та прийняти постанову, якою позов задовольнити та закрити провадження у справі відносно позивача про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог КУпАП, Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки позивач продовжував рух по головній дорозі не змінюючи напрямок руху, а тому не повинен вмикати світловий покажчик повороту відповідного напрямку.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 11.08.2020 р. поліцейським 1 роти Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Яровим В.М. винесено постанову серії ЕАМ № 2960463, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за те, що він 11.08.2020 р. о 10:54 год., м. Кременчук, по вул. Чумацький шлях, 1, керуючи транспортним засобом Lanos, державний номер НОМЕР_1 не подав сигнал світловим покажчиком відповідного напрямку при повороті, чим порушив п.9.2 б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (в подальшому Правила).

Не погоджуючись із вказаною постановою відповідача у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не підлягає скасуванню, оскільки позивач, проїжджаючи відповідну ділянку місцевості мав декілька варіантів для подальшого руху, тому здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, позивач зобов`язаний показати свій напрямок іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку не залежно від того, що інші учасники дорожнього руху рухаються по другорядній дорозі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 9.2 б Правил, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до п. 1.10 Правил, головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної; маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Згідно із визначенням дорожнього знаку 2.3 "Головна дорога", надається право першочергового проїзду нерегульованих перехресть. Знаки 2.1-2.3, 2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги, крім того, знак 2.3 на початку, а знак 2.4 - в кінці головної дороги. Знак 2.3 - з табличкою 7.8 обов`язково повторюється перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок.

Табличка 7.8 "Напрямок головної дороги" вказує напрямок головної дороги на перехресті.

Пунктом 1.10 Правил визначено, що перехрестя це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг.

Якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг (п. 16.14 Правил).

Наказом Держстандарту України від 03.06.2002 р. № 326 затверджений ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» (в подальшому ДСТУ), який поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на дорогах і вулицях (далі - дорогах), а також правила їх застосування на усіх дорогах, що експлуатуються та будуються.

Відповідно до п. 10.9.12 ДСТУ, табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» повинна застосовуватись із знаками 2.12.3, щоб зазначити напрямок головної дороги на перехресті, де вона змінює свій напрямок.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розміщення дорожнього знаку 2.3 з табличкою 7.8 вказує на те, що головна дорога на перехресті змінює свій напрямок руху, у зв`язку з чим , водій зобов`язаний проінформувати інших учасників дорожнього руху про напрямок свого руху, тобто, про вчинення маневру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач визнає, що він, керуючи транспортним засобом Lanos не вмикав світловий покажчик повороту відповідного напрямку, оскільки на перехресті він продовжував рух по головній дорозі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що проїзд здійснювався не по прямій лінії, а передбачав здійснення певних маневрів із зміною напрямку руху, які згідно Правил необхідно показувати світловими покажчиками відповідного напрямку, а позивач, проїжджаючи дану дорожню розв`язку мав декілька варіантів для подальшого руху, тому здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, водій зобов`язаний показати свій напрям іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість доводів позивача про те, що він не зобов`язаний був вмикати світловий покажчик повороту відповідного напрямку, у зв`язку з чим оскаржувана постанова відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.11.2020 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 286, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.11.2020 року по справі № 524/5162/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін