Справа № 360/5007/19
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 грудня 2020 року СєвєродонецькСправа № 360/5007/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною в порядку, визначеному ст.383 КАС України, у справі № 360/5007/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22.12.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявник просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (), що полягає у невиконанні рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року у справі № 360/5007/19;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області () протягом десяти календарних днів з моменту отримання ухвали вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме невиконанню рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 у справі № 360/5007/19 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії з 01 липня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області () протягом тридцяти календарних днів з дня отримання окремої ухвали надати відповідь до Луганського окружного адміністративного суду про вжиті заходи щодо відновлення виплати ОСОБА_2 пенсії з 01 липня 2018 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі №360/5007/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років з липня 2018 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії з 01 липня 2018 року. Вказане рішення набрало законної сили 17.01.2020, відкритого касаційного провадження по цій справі немає.

Виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання 02.10.2020, у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження №63205395, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. Наразі виконавче провадження відкрите.

24.11.2020 ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що щомісячна пенсія на його банківський рахунок, відкритий у АТ «Ощадбанк», не надійшла, оскільки він не отримав смс-інформування про зарахування на його банківський рахунок пенсії. Зателефонувавши на гарячу лінію АТ «Ощадбанк» ( НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 підтвердили факт ненадходження на його рахунок пенсії.

Адвокатський запит від 26.11.2020, направлений на E-mail: . Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Згодом надійшло поштове відправлення від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому знаходилася відповідь на адвокатський запит. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило, що останнім відновлено нарахування пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2018, але фактично не будуть виплачені через відсутність окремого порядку. При цьому, для поновлення виплати ОСОБА_2 щомісячної пенсії, він повинен надати відповідачеві банківський рахунок у форматі IBAN. Тобто, незважаючи на рішення Луганського окружного адміністративного суду та відкрите виконавче провадження, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не виплачує ОСОБА_2 пенсію з липня 2018 року по теперішній час.

Таким чином, рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/5007/19 залишається невиконаним, як в частині поновлення виплати щомісячної пенсії, так і в частині виплати пенсійної заборгованості.

Ухвалою суду від 23.12.2020 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено. Визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з заявою про визнання бездіяльності протиправною в порядку, визначеному ст. 383 КАС України, в адміністративній справі № 360/5007/19. Прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною в порядку, визначеному ст. 383 КАС України, у справі № 360/5007/19 та визначено розглядати її без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області у строк до 28 грудня 2020 року надати до суду письмові відомості щодо виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 у справі № 360/5007/20 разом з відповідними доказами.

28.12.2020 від ГУПФУ в Луганській області надійшло клопотання, відповідно до якого відповідач просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви, з огляду на таке.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 у справі №360/5007/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії з 01 липня 2018 року.

На виконання вищевказаного рішення, Головне управління відновило нарахування пенсії ОСОБА_2 з 01 липня 2018 року.

Згідно положення абзацу двадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року), суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Тому, суми пенсії ОСОБА_2 , які нараховані на виконання рішення суду у справі №360/5007/19 обліковані в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час такий порядок відсутній.

Окрім того, згідно пункту 17 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються з використанням платіжної картки, строк дії якої перевищує один рік, орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення щороку забезпечує ідентифікацію та верифікацію особи шляхом обов`язкового пред`явлення одержувачем особисто паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 28.12.2018 № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку в Україні», банки України з 13.01.2020 перейшли на новий формат банківських рахунків у форматі UВАN.

ОСОБА_2 банківського рахунку у форматі UВАN на виконання постанови правління Національного банку України від 28.12.2018 № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (UВАN) в Україні» до Головного управління не надав.

Враховуючи викладене, Головне управління позбавлено можливості здійснити виплату пенсії ОСОБА_2 .

Таким чином, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 у справі №360/5007/19 фактично виконано в повному обсязі (в частині відновлення нарахування пенсії з 01.07.2018).

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов такого.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 по справі № 360/5007/19 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років з липня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії з 01 липня 2018 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено; в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно (а.с.43-49).

Згідно з даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що вищевказане рішення суду набрало законної сили 17.01.2020 та 16.03.2020 позивачем у справі отримано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 05.10.2020 відкрито виконавче провадження ВП 63205395 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 360/5007/19 та повідомлено боржника про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.95).

На адвокатський запит представника позивача від 25.11.2020 щодо стану виконання рішення суду у справі №360/5007/19 відповідачем надано відповідь від 01.12.2020 «1200-010301-8/26316, відповідно до якої вбачається, що відповідачем відновлено нарахування пенсії позивачу з 01.08.2020, проте суми пенсій по проведеному перерахунку за період з 01.07.2018 по 30.11.2020 у розмірі 136452,35 грн, обліковані в Головному управлінні та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с.96, 107-110).

Отже, рішення суду щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії з 01 липня 2018 року, виконано відповідачем лише в частині нарахування ОСОБА_2 пенсії з 01 липня 2018 року, проте її виплату не здійснено.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Згідно з частиною шостою статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частинами першою, другою, четвертою статті 249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Системний аналіз зазначених вище норм права свідчить, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Підставою невиплати заборгованості пенсії позивача стала відсутність даних щодо банківського рахунку позивача у форматі ІВАN.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 662) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках (далі- Порядок № 1596).

Цей Порядок визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках (пункт 1 Порядку № 1596).

Виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків) (пункт 4 Порядку № 1596).

За приписами пунктів 8 та 9 Порядку № 1596 поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

У разі відкриття поточного рахунка за зверненням органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення одержувач повинен укласти договір банківського рахунка із зазначеним у заяві уповноваженим банком.

Якщо суми пенсії та грошової допомоги отримуються з використанням платіжної картки, строк дії якої перевищує один рік, і протягом року за такою платіжною карткою не проводилися видаткові операції особисто одержувачем, а банком протягом року не проводилася фізична ідентифікація особи, уповноважений банк повідомляє про це відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення. У такому разі орган Пенсійного фонду України або орган соціального захисту населення забезпечує проведення ідентифікації та верифікації особи на підставі пред`явленого (в обов`язковому порядку) одержувачем особисто паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та визначеного законодавством документа, в якому зазначено відомості про місце її проживання (пункт 17 Порядку № 1596).

28.12.2018 правління Національного банку України, відповідно до статей 7, 15, 41, 56 Закону України Про Національний банк України, з метою розвитку платіжного ринку України на підставі міжнародних стандартів, модернізації та подальшого розвитку системи електронних платежів Національного банку України прийняло постанову № 162 Про запровадження міжнародних номерів банківських рахунків в Україні (далі - Постанова № 162).

Банки України з 05 серпня 2019 року: 1) формують номер банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBAN Registry:2009, NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 454 (далі - стандарт IBAN); 2) під час формування номера банківського рахунку за стандартом IBAN використовують структуру номера рахунку аналітичного обліку, вимоги до нумерації якого встановлені в додатку 2 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року № 89 (зі змінами) (пункт 1 Постанови № 162).

Банки України зобов`язані з 05 серпня до 31 жовтня 2019 року самостійно здійснювати зміну (не за ініціативою клієнта) діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символів (пункт 3 Постанови № 162).

Банки України відповідно до Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 серпня 2015 року № 721, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 вересня 2015 року за № 1058/27503 (зі змінами), повідомляють контролюючі органи: 1) про нові рахунки клієнтів - платників податків, відкриті з 05 серпня 2019 року за стандартом IBAN; 2) з 05 серпня до 31 жовтня 2019 про: змінені рахунки клієнтів - платників податків відповідно до вимог пункту 3 цієї постанови; закриття рахунків клієнтів - платників податків (пункт 4 Постанови № 162).

Банки України зобов`язані у 10-денний строк після закінчення періоду, установленого в абзаці першому підпункту 2 пункту 4 цієї постанови, повідомити контролюючі органи про всі відкриті рахунки клієнтів - платників податків станом на 31 жовтня 2019 року (пункт 5 Постанови № 162).

З аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що позивач для отримання пенсійних виплат повинен укласти договір про відкриття рахунку з уповноваженим банком, при цьому банки самостійно змінюють рахунки клієнтів стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку та повідомляють про це контролюючі органи щодо клієнтів - платників податків, тобто обов`язок повідомити про банківські рахунки покладено на банківські установи, а не на органи Пенсійного фонду України.

Крім того, банки повідомляють контролюючі органи про зміну рахунків щодо платників податків, а не щодо всіх клієнтів - отримувачів соціальних виплат.

З урахуванням викладеного, твердження представника позивача про відсутність у позивача обов`язку надавати інформацію про оновлені реквізити рахунку, суд вважає необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, суд зазначає таке.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Отже, право особи на отримання пенсії (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-IV, не можуть застосовуватись.

З вищевикладених підстав, суд вважає неможливим застосування в даному випадку Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній до 30 серпня 2019 року), якими регламентовано, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. З аналогічних підстав суд не може застосувати до спірних правовідносин положення абзацу двадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року), якими визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює посилання відповідача на відсутність порядку виплати заборгованості пенсії.

На підставі викладеного, за відсутності обставин протиправної бездіяльності відповідача щодо виконання рішення суду у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для постановлення окремої ухвали.

Керуючись статтями 248, 249, 256, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною в порядку, визначеному ст.383 КАС України, у справі № 360/5007/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян