Справа № 160/13123/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1;
- до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період роботи з 01.01.1992р. по 25.12.1994р. в Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ»;
- до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2009р в повному обсязі (місяць за місяць), у відповідності до пункту 3-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області всі докази, на підставі яких прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, та надано строк для подання письмового відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
12 листопада 2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги відповідач не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що позивач згідно зі ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1, через відсутність необхідного пільгового стажу, за документами, наданими для призначення пенсії. Так, загальний стаж позивачки складає 23 роки 05 місяців 00 днів, в тому числі, робота на пільгових умовах за Списком №1 03 роки 03 місяці 15 днів. За таких обставин, рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах є правомірним і підстави для задоволення позову, відсутні.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
У зв`язку із знаходженням судді Тулянцевої І.В. у відпустці та на лікарняному в період, що припадав на час розгляду справи, рішення ухвалено 30.12.2020 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.03.2020 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком по Списку № 1. До заяви про призначення пенсії, позивачем було надано: паспорт громадянина України НОМЕР_2 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка НОМЕР_3 , довідки ПАТ «Дніпроазот» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.04.2018р. №018-1-162, № 018-1-163, № 018-1-164, № 018-1-165, копію наказу Дніпродзержинського виробничого об`єднання «АЗОТ» від 18.07.1994р. № 446 «Про результати проведення атестації робочих місць», свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_4 , свідоцтво платника єдиного податку Серія А № 717946 та інші.
Проте, як зазначила позивач, вона не отримувала лист відповідача № 2899/03.05-17 від 23.03.2020р. Доказів направлення на адресу позивача вказаного листа, відповідачем не надано.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та не зарахування до пільгового стажу по Списку №1 періоду роботи з 01.01.1992р. по 25.12.1994р. в Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ», до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2009р в повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас із цим, існують і виключення з наведеного загального правила.
Тому, суд зазначає, що згідно з п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції, що діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII (далі Закон №213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом України від 02.03.2015р. № 213-VIII раніше передбачений п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на 1 квітня 1970 року - 30 вересня 1970 року набували право на пенсію по досягненню 45 років 6 місяців.
Закон України від 02.03.2015р. №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.
Відповідно до п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Отже, і після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017р. № 2148-VIII (11.10.2017р.), яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. №2148-VIII, у новій редакції був викладений п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де указувалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи,жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017р. №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.
Відтак, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015р. № 213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2148-VIII.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020р. № 1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII".
Пунктом 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з п.3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII) для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам …".
Отже, з 23.01.2020р. в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015р. № 213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2148-VIII.
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015р. № 213-VIII, пенсійного віку, жінки - 55 років, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та 45 років 6 місяців за п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2148-VIII) та пенсійного віку - 60 років, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Аналізуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме: така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.
Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Зокрема, жінкам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону № 1788-XII, на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Статтею 12 Закону № 1788-XII визначено, що право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років.
Як встановлено судом з матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 - 10.03.2020, позивачці виповнилось 49 років 8 місяців, що підтверджується копією паспорта позивача та копією заяви останньої про призначення пенсії за віком за Списком №1 від 10.03.2020р.
Стосовно права позивача на призначення пенсії на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р.), судом встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_3 , дата заповнення 29 липня 1988р., позивач в період з 25.07.1988р. по 29.01.1996р. працювала на посадах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1, в Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ»: апаратник вакуумування, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування.
Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (надалі - Порядок № 383).
Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
В період трудової діяльності Позивача діяли Списки № 1, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 р., постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 от 26.01.1991 р., постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Списком № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР № 1173 від 22.08.1956р. у розділі VIII. Хімічне виробництво, передбачені робітники та інженерно-технічні робітники зайняті повний робочий день в цехах, виробництвах (на правах цехів) і окремих установах виробництв: аміаку (включаючи газову сировину).
Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Так, згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Згідно довідки ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.04.2018р. № 018-1-162 позивач працювала повний робочий день в Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ»:
- з 25.07.1988р. по 09.11.1991р., років - 03, місяців - 03, днів - 15, у виробництві хімічному аміаку цеху синтезу аміаку № 1, у виробництві хімічному компримування дільниці № 10 цеху доочищення газу за професією: апаратник вакуумування, що передбачена Списком 1, розділ VIII, підрозділ 1, пункт 1); 6), код КП 8154 (ДК 003:2010), підстава постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173.
Згідно довідки ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.04.2018р. № 018-1-163 позивач працювала повний робочий день в Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ»:
- з 10.11.1991р. по 31.12.1991р., років - 00, місяців - 01, днів - 22, у виробництві хімічному компримування цеху доочищення газу (була зайнята на ремонті, профілактиці та обслуговуванні електроустаткування у хімічному виробництві переліченому у Списку № 1 виробництв) за професією: електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, що передбачена Списком 2, розділ ХI, підрозділ 2, пункт -, код КП 7241 (ДК 003:2010), підстава постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173.
Згідно довідки ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.04.2018р. № 018-1-164 позивач працювала повний робочий день в Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ»:
Згідно довідки ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.04.2018р. № 018-1-165 позивач працювала повний робочий день в Відкритому акціонерному товаристві «ДніпроАЗОТ»:
Згідно довідок від 19.04.2018р. № 018-1-162, № 018-1-164, № 018-1-165 пільговий стаж позивача за Списком № 1 складає 06 років, 3 місяці, 10 днів.
Факт атестації професії - електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, підтверджується копією наказу Дніпродзержинського виробничого об`єднання «АЗОТ» від 18.07.1994р. № 446 «Про результати проведення атестації робочих місць» та Переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, атестованих за умовами праці для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення по Списках № 1 та 2, який погоджено з головним державним експертом Дніпропетровської області з умов праці ОСОБА_2 .
Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, пенсії за віком на пільгових умовах призначаються за результатами атестації робочих місць, яка також надає інші пільги і компенсації, передбачені законодавством, а саме надбавка за роботу в зазначених умовах, право на скорочений робочий день, додаткову відпустку й одержання лікувально-профілактичного лікування. Атестація повинна проводитися на підприємстві не рідше одного разу на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Контроль за проведенням атестації, правильністю застосування Списків покладено на Державну експертизу умов праці.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації) визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 16.12.1999 № 01-3/2516-02-6 для зарахування до пільгового пенсійного стажу певного 5-річного періоду роботи з несприятливими умовами праці відповідне право впродовж цього періоду повинно бути підтверджене за результатами атестації робочих місць за умовами праці.
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, проведеної до 31.07.1997 (впродовж 5 років після введення в дію вищезазначеного Порядку) до пільгового стажу зараховується весь період роботи у виробництвах, на роботах, за професіями та посадами, передбаченими списками № 1 і 2, тобто період до дати видання наказу по підприємству про результати проведення атестації робочих місць так і період протягом 5 років після проведення атестації.
При цьому, з копії розрахунку стажу позивача вбачається, що станом на дату звернення за призначенням пенсії, 10.03.2020р., загальний страховий стаж позивача складає 23 роки 5 місяців 00 днів, в тому числі до стажу роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 зараховано період з 25.07.1988р. по 09.11.1991р. який становить 03 роки, 03місяці, 15 днів.
Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки пенсійним органом не враховано, що основним документом для призначення пенсії на пільгових умовах є трудова книжка, яка містить відомості про роботу позивача на посадах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1, які в свою чергу підтверджуються довідками ПАТ «Дніпроазот» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.04.2018р. № 018-1-164, від 19.04.2018р. № 018-1-165 та копією наказу Дніпродзержинського виробничого об`єднання «АЗОТ» від 18.07.1994р. № 446 «Про результати проведення атестації робочих місць».
За таких обставин, суд вважає дії пенсійного органу щодо не включення до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивачки у особливо шкідливих умовах з 01.01.1992р. по 25.12.1994р., під час розгляду заяви про призначення пенсії від 10.03.2020р., протиправними, а відтак вимога про зарахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу підлягає задоволенню.
Крім того, судом встановлено, що позивачка зверталась за призначенням пенсії на пільгових умовах 27.12.2017р. За результатами розгляду заяви від 27.12.2017р. позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на підставі ст. 114 Закону 1058, через відсутність пільгового стажу роботи за Списком № 1 - 7 років 6 місяців. Зі змісту листа від 01.02.2018р. № 1178/10/37 вбачається, що за документами наданими для призначення пенсії, пільговий стаж позивача за Списком №1 складає - 06 років 03 місяці 10 днів. Згідно розрахунку стажу періоди з 25.07.1988р. по 09.11.1991р., з 01.01.1992р. по 25.12.1994р. враховано до стажу за Списком № 1.
Враховуючи, що пільговий стаж позивача за Списком №1 складає - 06 років 03 місяці 10 днів, тобто не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (7 років 6 місяців), суд приходить до висновків, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік роботи за Списком №1 (пенсійний вік - 55 років, визначений статтею 12 Закону №1788-XII, зменшений на 8 років).
Щодо вимог позивача зарахувати до її страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2009р. в повному обсязі (місяць за місяць), у відповідності до пункту 3-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Судом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем з 26.11.2001 року відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія ВО1 № 262954.
Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску) та визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди.
Тобто, для зарахування до страхового стажу, періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004, необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема, доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
З аналізу наведених вище норм вбачається, що на підставі відомостей із бази даних реєстру застрахованих осіб, пенсійний орган зараховує до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням єдиного податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Судом встановлено, що згідно Форми РС-право з ІКІС ПФУ: Підсистеми Призначення та Виплати Пенсії, загальний стаж позивача складає 23 років, 05 місяці. За період з 01.01.2004 по 31.12.2004 до страхового стажу зараховано 4 місяці 29 днів замість 1 року, та за період з 01.04.2005 по 31.12.2019 зараховано 11 років 7 місяців 21 день замість 14 років 9 місяців 01 день.
Вирішуючи питання протиправності дій відповідача щодо не зарахування періодів провадження підприємницької діяльності позивача з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2009р. до страхового стажу, незалежно від суми сплачених страхових внесків (єдиного внеску), судом з`ясовується питання на якій системі оподаткування перебувала позивач.
Факт провадження позивачем підприємницької діяльності у період з 26.11.2001 року по теперішній час, підтверджується наступними документами.
Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 26.11.2001р. Серія ВО1 №262954 підтверджується, що до ЄДР внесено запис про ФОП ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) містять інформацію про сплату страхових внесків, в складі єдиного внеску, в період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2009р. за Кодом типу ставки « 8», що відповідно до Довідника кодів типів ставок страхового внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (додаток 1 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України), відповідає єдиному податку. В період з 01.07.2010 по 31.12.2019 року щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Враховуючи, що позивач здійснювала підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 01.01.2004р. по 31.12.2004р., з 01.04.2005р. по 31.12.2009р. та сплачувала єдиний податок, тому зазначені періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача в повному обсязі незалежно від суми сплачених страхових внесків (єдиного внеску) згідно п.3-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
Відповідачем не надано жодних пояснень не зарахування вказаних періодів в повному обсязі до страхового стажу позивача.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги зарахувати до страхового стажу позивача періоди ведення нею підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2009р. в повному обсязі (місяць за місяць), у відповідності до пункту 3-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є такими, що підлягають задоволенню судом.
Дослідивши наявні матеріали справи та проаналізувавши норми матеріального права суд дійшов висновку, що на момент звернення із заявою до пенсійного органу 10.03.2020 року, тобто після прийняття Конституційним Судом рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020р., позивачка досягла віку 49 років, мала страховий стаж 23 роки 05 місяців, в тому числі стаж роботи за Списком № 1 - 06 років 3 місяці 10 днів, набутий до 1 квітня 2015 року, а тому має право на призначення пенсії на пільгових умовах, із зменшенням пенсійного віку на підставі пункту "а" статті 13 Закону № 1788 (в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р.), отже дії відповідача щодо відмови позивачці у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1, на підставі заяви про призначення пенсії від 10.03.2020р., є протиправними.
А відтак, позовна вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, підлягає задоволенню судом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1, на підставі заяви позивача про призначення пенсії від 10.03.2020р., у зарахуванні до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоду роботи з 01.01.1992р. по 25.12.1994р. в Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ», не зарахування до страхового стажу позивача періодів ведення нею підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2009р. в повному обсязі (місяць за місяць), у відповідності до пункту 3-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 840,80грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
- до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період роботи з 01.01.1992р. по 25.12.1994р. в Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ»;
- до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2009р в повному обсязі (місяць за місяць), у відповідності до пункту 3-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева