Справа № 520/14515/2020
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 р. № 520/14515/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під, 2 пов., ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у перерахунку ОСОБА_1 призначеної пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 із розміру 55 процентів сум грошового забезпечення позивача з 01.01.2016, яка оформлена листом №8244-11532/Ч-02/8-2000/20 від 15.10.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної йому пенсії за вислугою років із розміру 55 процентів сум грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 з урахуванням фактично виплачених сум, здійснивши виплату однією сумою.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідач протиправно, всупереч пункту "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відмовив у перерахунку пенсії, в той час як звільнення зі служби через хворобу підтверджується свідоцтвом про хворобу від 28.11.2008 №1264 військово-лікарської комісії ГУ МВС В Харківській області.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на положення пункту "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу), якою встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12):за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. З наказу МВС України Департаменту державної служби охорони від 17.12.2008 №423 о/с встановлено, що позивача звільнено в запас по ст. 64 п. "б" (через хворобу), а не у відставку. Отже, оскільки позивач звільнений не у відставку, а в запас та має вислугу років 19 років 2 місяці 21 день, розмір його пенсії складає 50 % грошового забезпечення. Підстав для встановлення пенсії в розмірі 55% грошового забезпечення відсутні. Таким чином, пенсія позивачу на думку відповідача призначена та виплачується в межах норм чинного законодавства.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив на позов, в якій останній вказав, що відповідач доводів позивача щодо наявності у нього права на перерахунок у відзиві не спростував. Також вказав, що Конституційним Судом у рішеннях від 06.07.1999 №8-рп/99 та від 20.03.2002 №5-рп/2002, неодноразово розглядались питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управлінні державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо. У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, насамперед тим, що служба у Збройних силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 18.12.2008, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_2 виданим 03.02.2009.

Згідно копії свідоцтва про хворобу від 28.11.2008 №1264 військово-лікарської комісії позивач був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у військовий час.

У зв`язку із чим позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" за вислугу років в розмірі 50% грошового забезпечення.

07 вересня 2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якій просив здійснити йому перерахунок складової пенсійної виплати - основного розміру пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення за вислугу 20 років при звільненні за станом здоров`я.

Листом від 15 жовтня 2020 року №8244-11532/Ч-02/8-2000/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило позивача, що оскільки позивач звільнений за станом здоров`я в запас пенсійне забезпечення розраховується у розмірі 50 % грошового забезпечення. У зв`язку із чим, виплата пенсії проводиться у встановлених на це час розмірах. Відтак пенсійне забезпечення ОСОБА_1 здійснюється з додержанням норм та вимог чинного законодавства.

Позивач вважаючи відмову відповідача протиправно, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII.

Відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугою років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналізуючи наведену норму, можна прийти до висновку, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50% чи 55% відповідних сум грошового забезпечення) є підстава звільнення особи з військової служби. Зокрема, пенсія в розмірі 55% встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров`я.

При цьому суд зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Судом з копії наказу Департаменту Державної служби охорони від 17 грудня 2008 року №423 о/с встановлено, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "б" (через хворобу) відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС у званні підполковник міліції. Вислуга років у календарному обчисленні склала 19 років 02 місяці 21 день, у пільговому 20 років 02 місяці 23 дні.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до підпункту "б" пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Натомість, звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване пунктом 65 Положення №114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку), зокрема: б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас через хворобу за підпунктом "б" пункту 64 Положення №114, а не у відставку через хворобу за пунктом "б" пункту 65 вказаного Положення.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення.

Поряд із тим, посилання позивача на перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" та частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію", в якій не розмежовано звільнення через хворобу у відставку чи у запас, суд не приймає до уваги, оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а Закон України "Про національну поліцію" набув чинності з 07.11.2015, тобто після звільнення позивача зі служби, та не має зворотної дії в часі і ним, чи іншими законами не передбачено зміни формулювання підстав звільнення зі служби співробітників міліції, які були звільнені до набрання чинності цим законом і відповідного перерахунку пенсії.

Посилання позивача на положення пункту 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, є також необґрунтованими, оскільки дана норма стосується закріпленими за працівниками міліції пільгами, компенсаціями і гарантіями, передбаченими цим Законом, та не містить відсилочних посилань на вчинення дій щодо перерахунку пенсії колишнім працівникам міліції на підставі Закону України, яким визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Системно аналізуючи вищевказані норми права та обставини справи, суд доходить висновку, що оскільки позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ не у відставку, а у запас у зв`язку з хворобою, то відповідно ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається лише особам, звільненим у відставку за віком або станом здоров`я, відтак відповідачем дотримано вимоги законодавства України та правомірно призначено позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII у розмірі 50 % грошового забезпечення.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність вчинених ним дій, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під, 2 пов., ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова