Справа № 480/8954/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2020 року Справа №480/8954/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8954/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
14 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції від 18.08.2016 у виконавчому провадженні №51982481 було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 . Стягувачом в даному виконавчому провадженні є Військова частина № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). 21.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження», яку разом з виконавчим документом направлено на адресу стягувача. Відповідно до повідомлення Військової частини № НОМЕР_1 від 03.12.2020 за №6112 ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед Військовою частиною № НОМЕР_1 не має.
Таким чином, позивачем були вжиті всі необхідні заходи по виконанню рішення суду та погашенню боргових зобов`язань. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру боржників інформація про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Єдиному реєстрі боржників відсутня.
Відповідно до виконавчого листа по справі № 2-4717/2006 строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 14.09.2013 року. Згідно п.1,5. ч.1. ст..37. Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника). Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно ч.1. ст.12. Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Позивач вважає, що за наведених обставин, арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, повинен бути знятий в зв`язку зі закінченням строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання. В свою чергу відповідної постанови про зняття арешту з майна боржника та заборони на його відчуження державним виконавцем винесено не було. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною і просить суд захистити його права та законні інтереси шляхом зобов`язання відповідача зняти такий арешт.
В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені. Відповідач відзиву на позов не подав.
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до повідомлення Військової частини № НОМЕР_1 від 03.12.2020 за №6112 ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед Військовою частиною № НОМЕР_1 не має. Станом на 10.12.2020 інформація про нього в Єдиному реєстрі боржників відсутня.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХIV (далі - Закон №606-ХIV) у редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 11 Закону №606-ХIV державному виконавцю надано право у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його у встановленому законом порядку. За змістом ч. 2 ст. 25 Закону №606-ХIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Водночас згідно з ч. 1 ст. 30 Закону № 606-№606-ХIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:
- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;
- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;
- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
На час прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу 02.02.2018 Закон України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 02.06.2016 №1404-VIII.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.37 цього Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника). При цьому, виходячи зі змісту ч.3 вказаної норми, арешт майна при поверненні виконавчого документа з цієї підстави не знімається.
Проте, як вже судом встановлено на час розгляду даної справи заборгованість перед стягувачем у відповідача відсутня, інформація про нього в Єдиному реєстрі боржників також відсутня. Разом з тим, при завершенні виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу, втрачена можливість вирішити питання про зняття арешту з майна боржника.
Таким чином, на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача
Відтак, наведені обставини свідчать про відсутність правових підстав у відповідача зберігати накладений ним арешт на майно позивача. Також існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано завершено.
Таким чином, відмова відповідача у знятті арешту з належного позивачу майна є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», що позбавляє позивача можливості вчиняти дії щодо належного йому майна, вільно розпоряджатися ним.
Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови. Проте, враховуючи, що законодавчо механізми зняття арешту за відсутності відкритого виконавчого провадження не врегульовані, суд не вбачає ознак протиправної бездіяльності у відповідача при вирішенні даного спору.
На підставі викладеного, враховуючи те, що в ході судового розгляду справи не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього, а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про цей арешт перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись належним йому майном, суд дійшов висновку про необхідність скасування такого арешту, шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Зобов`язати Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції від 18.08.2016 у виконавчому провадженні №51982481.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Опімах