Справа № 540/2185/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2185/20
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Херсонського зонального відділу військової служби правопорядку, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 13.09.2016 р. до 14.07.2019 р. включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 13.09.2016 р. до 14.07.2019 р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 13.09.2016 р. до 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. до 14.07.2019 р. - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проходив військову службу в Херсонському зональному відділі Військової служби правопорядку та наказом командира від 12.07.2019 № 141 виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Позивач зазначав, що за період з 13.09.2016 р. до 14.07.2019 р. йому не була нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення.

05.05.2020 р. позивач звертався до відповідача з заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 13.09.2016 р. до 28.02.2018 р. та проведення перерахунку й доплати індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018) за період з 01.03.2018 р. до 14.07.2019 р., але відповідь на свою заяву позивач у встановлений законом строк не отримав.

Позивач посилався на те, що, всупереч Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України від 03.07.1991 №1282-ХП «Про індексацію грошових доходів населення», Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», відповідач за період з 01.03.2018 р. до 14.07.2019 р. не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 70063,31 грн.

На думку позивача, розрахунку підлягає індексація грошового забезпечення належна позивачу без врахування суми підвищення грошового доходу, оскільки, у зв`язку з відсутністю довідки про доходи, неможливо встановити розмір підвищення грошового доходу у зв`язку зі збільшенням посадових окладів в березні 2018 року. При цьому позивач навів власний розрахунок відповідно до якого, оскільки в лютому 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн., а величина приросту індексу споживчих цін 241,70%, то, відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078, сума індексації за лютий рахується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.02.2018 помножити на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,00 грн. * 241,70 % / 100), що становить 4258,75 грн. Тобто, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4258,75 грн. - 0,00 грн. = 4258,75 грн.

Позивач стверджував, що єдиним визначеним законодавством методом встановлення, чи належить позивачу індексація грошового забезпечення в березні 2018 року, є визначення суми, яка була б належна позивачу до виплати за мінусом суми збільшення грошового доходу.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнана протиправною бездіяльність Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 13.09.2016 р. до 28.02.2018 р.

Зобов`язано Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 13.09.2016 р. до 28.02.2018 р.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції щодо передчасності таких позовних вимог, як зобов`язання провести виплату та індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» для періоду з 13.09.2016 р. по 28.02.2018 р., та «березень 2018 року» для періоду з 01.03.2018 р. по 14.07.2019 р.

Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Херсонському зональному відділі Військової служби правопорядку.

12.07.2019 р. наказом начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) № 141 старший солдат ОСОБА_1 , старший водій автомобільного відділення взводу забезпечення Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку, який звільнений наказом від 31.05.2019 р. № 8-РС за пп. "а" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключений із списків особового складу зонального відділу з 14.07.2019 р. та всіх видів забезпечення. Календарна вислуга років у Збройних Силах становить 2 роки 11 місяців 17 днів, пільгова 0 років 4 місяці 2 дні, загальна 3 роки 3 місяці 19 днів.

Наказом від 12.07.2019 р. № 141 встановлено виплатити ОСОБА_1 : щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 116 % посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 68,3 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років за період з 01.07.2019 р. до 14.07.2019 р.; грошову компенсацію за 9 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошову допомогу на оздоровлення.

13.05.2020 р. апелянт на направив відповідачу запит, яким просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 13.09.2016 р. до 28.02.2018 р. та провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 р. до 14.07.2019 р.

12.06.2020 р. відповідач надав позивачу відповідь № 1452/фес , якою підтвердив факт не нарахування та невиплати індексації за період з 13.09.2016 до 14.07.2019 та зазначив про відсутність законних підстав для вказаних виплат, з посиланням на те, що частиною 6 статті 5 Закону № 1282-ХІІ та пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в січні 2016 року - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. На виконання вказівки Департаменту Міністерства оборони України від 04.01.2016 р. № 248/3/9/1/2, індексація грошового зобов1язвння не нараховувалася до окремого роз`яснення. Зазначив відповідач і про те, що механізм нарахування та виплати індексації у поточному році за попередні роки Порядком № 1078 не передбачений. У зв`язку з наведеним, відсутні підстави для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 13.09.2016 р. до 28.02.2018 р. Крім того, відповідач повідомив, що відповідно до займаної посади, яку обіймав позивач, розмір посадового окладу склав: у лютому 2018 року 530,00 грн., у березні 2018 року 2640,00 грн., у квітні 2018 року -2640,00 грн. Неможливим є надання інформації щодо розміру посадового окладу у січні 2008 року за посадою позивача, оскільки, Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку сформований у червні 2015 року. До вказаного часу на території Херсонської області самостійні підрозділи Військової служби правопорядку не перебували.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд першої інстанції дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення саме із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 13.09.2016 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 14.07.2019 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, суд виходив з того, що ця вимога є передчасною та заявлена на майбутнє, в зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Предметом апеляційного перегляду, відповідно до доводів апеляційної скарги, фактично є частина рішення суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням певних місяців для обчислення споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення базового місяця.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ (надалі Закон №1282-ХІІ) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно з п. 2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п. 4 Порядку сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Разом з тим, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена апелянту.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» та «березень 2018 року» - відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19.

Враховуючи викладене апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-80, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 540/2185/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.12.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.