Справа № 140/11713/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року ЛуцькСправа № 140/11713/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Шопік М.М.,

за участю представника позивача Степанюка С.Є.,

представника відповідачів Романішиної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку, за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Волинської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора №99к від 21.04.2020, поновлення на посаді заступника прокурора Волинської області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом Генерального прокурора № 99к від 21.04.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Волинської області та з органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 квітня 2020 року.

Позивач вважає вказаний наказ, а також його звільнення незаконними з огляду на наступне.

Відповідно до наказу №99к від 21.04.2020 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та з органів прокуратури на підставі статті 9, пункту 2 частини другої ст.41 Закону України «Про прокуратуру», підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру та рішення кадрової комісії №2.

Відповідно до пп.2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Пункт 9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» передбачає звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

В оскаржуваному наказі не вказано конкретної підстави звільнення, а лише зроблено посилання на пункт 9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру.

Зазначеною нормою встановлено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Таким чином, на думку позивача, пункт 9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII передбачає декілька самостійних підстав для звільнення прокурора з посади: реорганізація, ліквідація органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів, про що свідчить наявність розділових сполучників чи та або у тексті цього пункту Закону.

З цього позивач робить висновок, що роботодавець зобов`язаний був при звільненні позивача конкретизувати підставу, а саме: вказати одну з трьох підстав звільнення зазначених у пункті 9 ст.51 Закону. Проте, відповідач таку підставу не вказав, чим порушив принцип правової визначеності як однієї зі складових принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України.

Крім того, посилання відповідача в оскаржуваному Наказі на п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру, як на підставу звільнення, також є неправомірним, оскільки у Генерального прокурора не було підстав для звільнення ОСОБА_1 , передбачених п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», оскільки не відбулось ліквідації чи реорганізації або скорочення кількості прокурорів в органі, в якому позивач обіймав посаду, а саме - у прокуратурі Волинської області.

Також позивач вказує, що він працює в органах прокуратури Волинської області безперервно, маючи стаж роботи понад 18 років, має достатній досвід роботи, високий професійний рівень та морально-ділові якості. Завдяки цьому, протягом своєї роботи в органах прокуратури завжди стояв на захисті прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, неодноразово заохочувався керівництвом прокуратури Волинської області та Генеральної прокуратури.

На момент звільнення позивач був членом первинної профспілкової організації працівників прокуратури Волинської області, що в свою чергу свідчить про те, що розірвання трудового договору з позивачем повинно було проводитись за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації.

Проте своєї згоди профспілкова організація на звільнення позивача не давала, що також є підставою для поновлення на посаді.

Позивач вказує, також, і на ту підставу, що на момент проведення атестації та звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Волинської області та органів прокуратури до Закону України «Про прокуратуру» внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019, які значно погіршують становище позивача у розумінні статей 3, 22, 43, 64 Конституції України.

Зокрема, у статті 9 Закону України «Про прокуратуру» скасовано норму, яка б передбачала реєстрацію в Міністерстві Юстиції України наказів Генерального прокурора, а статя 51 доповнено ч. 5, згідно з якою на звільнення прокурорів не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

В абзаці 6 пункту 19 Закону законодавцем зазначено, що перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора. Проте така норма суперечить вимогам статей 1 та 3 Конституції України.

Також позивач вважає, що процедура атестації по відношенню до позивача проведена не відповідно до Закону, а на підставі та в порядку, який визначений наказами Генерального прокурора, що суперечить Конституції України та Закону України «Про прокуратуру».

Отже, діяльність кадрової комісії не ґрунтується на законі, а тому її наслідки не можуть мати ознак правомірного втручання в права та інтереси позивача.

Рішенням другової кадрової комісії з атестації прокурорів позивача визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію, що також стало підставою звільнення з займаної посади. Поряд з тим, на думку позивача, для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Волинської області рішення кадрової комісії №2 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» недостатньо. Саме рішення кадрової комісії у даному випадку не містить обґрунтування того, що позивач не має достатньої кваліфікації для виконання обов`язків за посадою, що він займав, а лише містить інформацію про те, що він набрав певну кількість балів за результатами складання іспиту у формі тестування.

Пунктом 7 розділу II Закону від 19.09.2019 №113-ІХ встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку передбаченого цим розділом.

Таким чином, позивач був поставлений в умови і вимушений був написати заяву за встановленою формою, яка обмежує мої права, щоб не бути звільненим і не залишитися без роботи та без заробітної плати.

Відповідно до п.9 Закону від 19.09.2019 №113-ІХ атестація прокурорів здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Так, 03.10.2019 наказом Генерального прокурора №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.

При здійсненні аналізу затвердженого наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 Порядку проходження атестації прокурорами та інших розпорядчих документів, пов`язаних з проходженням атестації прокурорів, позивач вбачає, що форма та методи реалізації окремих положень вказаного документа в численних випадках є дискримінаційними та такими, що не узгоджується з Конституцією України, іншими нормами чинного законодавства та не можуть застосовуватися для атестації прокурорів.

В сукупності з наведеними вище обставинами позивач вважає, що його звільнення відбулось з порушенням вимог Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», а тому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора №99к від 21.04.2020 та поновити його на посаді заступника прокурора Волинської області, стягнувши з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 10.08.2020 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

1 вересня 2020 року від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позовні вимоги заперечив з наступних підстав.

Законом №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2020 року запроваджено реформу органів прокуратури.

Згідно з п.6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

За приписами п.7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

На виконання вказаних положень Закону №113-ІХ наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора від 17.12.2019 №336, від 04.02.2020 №65 та від 19.02.2020 №102, який оприлюднено на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.

Відповідач вважає необгрунтованими доводи позивача щодо необхідності державної реєстрації наказів Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації» та Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій» в Міністерстві юстиції України, оскільки згідно з положеннями ч.2 ст.9 Закону №1697-VII Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України. Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності.

Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.

На виконання вказаного положення Генеральним прокурором 17.10.2019 року Генеральним Прокурором винесений Наказ №221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації» пунктом 4 Розділу І якого передбачено, що порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

На виконання вказаного положення Генеральним прокурором 17.10.2019 року винесений Наказ №233 «Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій».

Вказані накази Генерального прокурора за своїм правовим змістом є нормативними актами, оскільки затверджений ним Порядок проходження прокурорами) атестації встановлює певні норми та обов`язкові для виконання правила поведінки для окремих категорій працівників органів прокуратури, які зачіпають їх, права та законні інтереси, а тому до нього застосовуються зазначені конституційні вимоги щодо обов`язковості оприлюднення в установленому законом порядку.

Пунктом 9 розділу І Порядку №233 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.

Пунктом 10 розділу II Закону визначено, що прокурори регіональних прокуратур мають право в строк, визначений Порядком, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в обласних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Вимоги зазначених Порядків ОСОБА_1 дотримано, ним подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів.

В свою чергу, безпідставними є доводи позивача щодо невідповідності вимогам чинного законодавства форми та змісту заяви про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, оскільки пунктом 10 розділу II Закону №113-ІХ визначено, що прокурори регіональних прокуратур мають право в строк, визначений Порядком № 221, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в обласних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.

При цьому, процедура та умови проведення атестації визначені Порядком №221, яким безпосередньо визначено й форму та зміст заяви, порядок її подачі. Зазначений Порядок наразі незаконним не визнано та не скасовано.

За таких умов подання заяви - право прокурора, а не обов`язок, а оскарження умов її подання безпідставне, оскільки прокурор діяв у межах закону з дотриманням вимог Порядку проходження прокурорами атестації у рамках реформування органів прокуратури.

Відповідно до протоколу засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.02.2020 №1 було затверджено графік складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, який 21.02.2020 розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Згідно з вказаним графіком позивачу визначено дату складання першого етапу атестації 04.03.2020 року.

За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації) ОСОБА_1 відповідно до рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 9.04.2020 року №210 набрав 68 балів, що є менше від прохідного балу для успішного складення іспиту і його не допущено до проходження наступного етапу атестації.

Ці результати відображені у відповідній відомості, у якій ОСОБА_1 поставив власний підпис, яким засвідчив її достовірність. У примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку позивача, щодо процедури та порядку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора не зазначено.

Під час проходження тестування позивач не звертався до представників кадрової комісії та робочої групи та відповідні акти про дострокове завершення тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин не складалися, натомість згідно з даними системи тестування та відомості про його результати, тестування з боку позивача було завершено.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся з заявою до другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про повторне проходження тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у зв`язку із некоректністю окремих питань у його тестах.

Відповідно до протоколу №5 засідання другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09.04.2020 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 комісією не виявлено підстав для її задоволення.

Відповідно до п.5 розділу II Порядку прокурор, який за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Згідно із п. 17 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, пп. 7, 8 розділу І Порядку кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

У зв`язку з цим комісією, відповідно до пункту 6 розділу І, пункту 5 розділу II Порядку №221, обґрунтовано ухвалено рішення №210 про неуспішне проходження позивачем атестації.

Рішення кадрової комісії відповідає вимогам встановленим Порядком, зокрема містить посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії та підстави для його прийняття. У вказаному рішенні кадрової комісії зазначене його обгрунтування, а саме за результатами результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону ОСОБА_1 набрав 68 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту.

На думку відповідача - іншого обґрунтування, у силу специфіки складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, таке рішення не потребує.

За таких підстав відповідач вважає, рішення другої кадрової комісії від 09.04.2020 № 210 таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Також відповідач вважає доводи позивача про нерівні умови проходження атестації прокурорами Генеральної прокуратури України та регіональних прокуратур такими, що не можуть братися до уваги, оскільки час для підготовки для складання іспиту у формі анонімного письмового тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки у працівників Генеральної прокуратури був обмежений 7 днями з моменту оприлюднення зразків (прикладів завдань) та перерва між іспитами була в межах трьох тижнів.

В той час як працівники регіональних прокуратур мали більше 5 місяців часу для підготовки. Також позивач мав реальну можливість ознайомитись з тестовими питаннями для перевірки знань та вмінь у застосуванні закону, а також зі зразком тестового завдання для перевірки на загальні здібності та навички в рамках атестації прокурорів Генеральної прокуратури України. Ці питання були оприлюднені на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.

Таким чином, прокурор повинен постійно вживати заходів щодо підвищення свого професійного рівня та орієнтуватися у чинному законодавстві, а не тільки під час проходження атестації.

Також відповідач зазначає, що підпунктом 2 п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Зазначені норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами.

Відповідно до вимог підпункту 2 п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, наказом Генерального прокурора від 21.04.2020 №99к на підставі рішення від 09.04.2020 № 210 кадрової комісії №2 позивача звільнено з посади заступника прокурора Волинської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Підставу звільнення в наказі сформульовано у відповідності до п.19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ. А відтак доводи позивача щодо відсутності факту ліквідації чи реорганізації прокуратури області під час його звільнення та відсутність підстав для звільнення не можуть братися до уваги.

Крім того, законодавцем внесені зміни до ст.ст.32 та 40 КЗпП України. Згідно з ч.5 ст. 32 КЗпП України переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Частиною 5 ст.40 КЗпП України передбачено особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, статей 42, 42-1, ч. ч. 1-3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Частиною 5 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва! і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Таким чином, норми Закону України «Про прокуратуру» та Закону № 113-ІХ, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, у тому числі з адміністративної посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України.

Враховуючи наведені обставини, Офіс Генерального прокурора України вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Волинської області відбулось з дотриманням вимог Конституції та Законів України, а відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

5.10.2020 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій представник позивача просив суд поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Волинської обласної прокуратури, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України.

5.10.2020 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій представник позивача збільшив позовні вимоги та просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії від 9.04.2020 року № 210 про неуспішне проходження заступником прокурора Волинської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Ухвалою від 12.10.2020 року залучено до участі у справі, як співвідповідача Волинську обласну прокуратуру. Продовжено строк підготовчого провадження на один місяць.

28.10.2020 року від Волинської обласної прокуратури надійшов відзив в якому відповідач-2 позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що згідно з п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

За приписами п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Прокурор, який за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Позивач погодився на проходження атестації, усвідомлюючи наслідки, що настануть у випадку неуспішного проходження одного з її етапів. Положення Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019, із змінами і доповненнями Хвищуком В.О, в установленому Законом порядку не оскаржувались.

Рішення про неуспішне проходження позивачем атестації прийнято у спосіб, передбачений Законом та уповноваженим на це органом, а відтак звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Волинської області відбулось з дотриманням вимог Конституції та Законів України, що є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

24.11.2020 року від Волинської обласної прокуратури надійшли заперечення на заяву про уточнення і позовних вимог. Зміст цих заперечень базується на тому, що поновлення ОСОБА_1 на посаді в Волинську обласну прокуратуру дасть підстави для можливості поновлення прокурора на посаді оминаючи процедуру атестації. Призначення на посаду в органах прокуратури здійснюється в особливому порядку і не може відбуватися на підставі рішення суду.

27.11.2020 року від Офісу Генерального прокурора надійшли заперечення на заяву позивача про збільшення позовних вимог в яких представник Офісу Генерального прокурора України наголошував на тому, що за змістом заяви ОСОБА_1 вона спрямована не на збільшення розміру позовних вимог, а на зміну предмету і підстав спору, що є наслідком залишення заяви позивача про збільшення позовних вимог без розгляду.

Крім того, відповідач також вказував на те, що рішення кадрової комісії відповідає вимогам встановленим Порядком, зокрема містить посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії та підстави для його прийняття. У вказаному рішенні кадрової комісії зазначене його обгрунтування, а саме за результатами результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону ОСОБА_1 набрав 68 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту.

На думку відповідача - іншого обґрунтування, у силу специфіки складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, таке рішення не потребує.

За таких підстав відповідач вважає, рішення другої кадрової комісії від 09.04.2020 №210 таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Волинської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідачів в задоволенні позову ОСОБА_1 просила відмовити повністю.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 наказом в.о. прокурора Волинської області від 15.01.2002 року прийнятий на посаду в органи прокуратури України, а саме помічником прокурора Маневицького району Волинської області.(а.с.22)

Наказом Генерального прокурора України від 18.09.2020 року №144к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника прокурора Волинської області.(а.с.21)

Законом № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2020 року запроваджено реформу органів прокуратури.

Згідно з п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

За приписами п.7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

15.10.2019 року ОСОБА_1 . Генеральному прокурору України подано заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.(а.с.67)

Наказом Генерального прокурора від 07.02.2020 №78 зі змінами, внесеними наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 06.03.2020 №136, з метою проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур, у тому числі військових прокуратур регіонів України і об`єднаних сил, утворено другу кадрову комісію та визначено її персональний склад.

Наказом Генерального прокурора від 02.06.2020 року №259 визнано такими, що втратили чинність, накази Генерального прокурора, у тому числі від 07.02.2020 року №78 "Про створення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур".

За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації) ОСОБА_1 відповідно до рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09.04.2020 року №210 набрав 68 балів, що є менше від прохідного балу для успішного складення іспиту і його не допущено до проходження наступного етапу атестації.(а.с.69)

Відповідно до наказу №99к від 21.04.2020 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та з органів прокуратури на підставі статті 9, пункту 2 частини другої ст.41 Закону України «Про прокуратуру», підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру та рішення кадрової комісії №2.(а.с.68)

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення також закріплені у статях 2, 5-1 Кодексу законів про працю України.

Статтею 222 Кодексу законів про працю України передбачено, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України регулюються Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені ст.51 цього Закону.

Зокрема, п.9 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», втому числі, на підставі якої був звільнений ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Волинської області передбачає, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Отже, законодавцем передбачено самостійні підстави для звільнення прокурора із займаної ним посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону , а саме: у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду; у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

25.09.2019 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 року №113-IX .

Згідно пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" цього Закону визначено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Пунктом 10 розділу ІІ Закону №113-IX визначено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Відповідно до пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" відбувається, зокрема, за наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. При цьому, застосування пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII має обов`язковою умовою наявність факту або ліквідації, або реорганізації органу прокуратури, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора від 21.04.2020 року №99к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Волинської області та органів прокуратури відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, вказаний наказ не містить деталізації підстави такого звільнення, адже, як зазначено вище, пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» передбачає декілька самостійних підстав для звільнення.

Відтак, посилання у наказі Генерального прокурора від 21.04.2020 року №99к на положення пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" як на підставу звільнення позивача є безпідставним.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.04.2019 року у справі №815/1554/17 пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду дійшов правового висновку про те, що граматичний аналіз тексту наведеної вище норми дає підстави для висновку, що вжитий законодавцем роз`єднувальний сполучник "або" виділяє дві окремі підстави для звільнення прокурора із займаної ним посади: 1) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду; 2) скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Колегія суддів наголосила, що наявність у пункті 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" двох окремих підстав для звільнення, які відокремлені сполучником "або", покладає на роботодавця обов`язок щодо зазначення в наказі про звільнення конкретної підстави, визначеної цим пунктом. Також Верховний Суд вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Статтею 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації або ліквідації.

Відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах положення цього Кодексу поширюється, якщо інше не встановлено законом.

Органи прокуратури України відносяться до юридичних осіб публічного права.

Згідно з частиною третьою статті 81 Цивільного кодексу України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

У свою чергу, ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні то самого лише, що особа ліквідується є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників з`ясувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: чи припинення виконання функцій ліквідованого органу чи покладення виконання цих функцій на інший орган.

Правові висновки з цього приводу викладені, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 21.03.2018 року у справі №802/651/16-а та від 24.09.2019 року у справі №817/3397/15.

При цьому, суд враховує положення пункту 3, 4 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, згідно з якими до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Згідно з наказом Генерального прокурора "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур" від 03.09.2020 року №410 перейменовано без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Волинської області» в «Волинська обласна прокуратура».

. Цей наказ набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX. (а.с.234-235)

На виконання пункту 4 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що юридична особа з ідентифікаційним кодом 02909915 має найменування "Волинська обласна прокуратура", місцезнаходження: вул.Винниченка,15, м.Луцьк, Волинська область.

Аналізуючи зміст згаданих вище наказів Генерального прокурора, вбачається лише здійснення перейменування однієї із складових системи прокуратури, зокрема, Прокуратури Волинської області - на Волинську обласну прокуратуру, без процедури ліквідації чи реорганізації.

Разом із тим, відповідачами не надано доказів того, що під час звільнення позивача із займаної посади мали місце або ліквідація, або реорганізація прокуратури Волинської області, або скорочення кількості прокурорів прокуратури Волинської області.

Суд приходить висновку про відсутність події, з якою пов`язано можливість застосування положень пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" при звільненні ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Волинської області. У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами позивача про відсутність ознак ліквідації та реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду, тому посилання у наказі про звільнення на положення пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" є безпідставним.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 24.04.2019 року у справі №815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Зазначений принцип визначений і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Ґавенда проти Польщі" від 14.03.2002 року, у справі "Броньовський проти Польщі" від 22.06.2004 року, у справі "Аманн проти Швейцарії" від 16.02.2000 року, у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006 року, у справі "Фельдек проти Словаччини" від 12.07.2001 року

З огляду на викладене суд доходить висновку про обґрунтованість тверджень позивача щодо невідповідності наказу про його звільнення вимогам Закону України "Про прокуратуру", оскільки має місце порушення принципу юридичної визначеності щодо підстави звільнення, який є однією із складових принципу верховенства права.

Разом із тим, суд зауважує, що неврегульованість на нормативному рівні питання, яким саме чином мав би діяти відповідач, не може бути підставою для прийняття незаконних рішень, оскільки статтею 19 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, наказ Генерального прокурора №99к від 21.04.2020 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Волинської області та з органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 квітня 2020 року, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 з приводу правомірності рішення Другої кадрової комісії від 9.04.2020 року №210 про неуспішне проходження заступником прокурора Волинської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, суд зазначає наступне.

05.10.2020 позивачем збільшені позовні вимоги, шляхом доповнення позовною вимогою: визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії від 09.04.2020 №210 про неуспішне проходження заступником прокурора Волинської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, а також залучити Другу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур як відповідача у справі.

Судом встановлено, що позивач до отримання відзиву на позовну заяву не ознайомлювався з рішенням Другої кадрової комісії №2. При цьому, відповідно до оспорюваного наказу Генерального прокурора від 21.04.2020 №99-к, підставою винесення наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Волинської області та органів прокуратури зазначено саме рішення кадрової комісії №2.

Дослідивши обставини справи суд встановив, що Друга кадрова комісія, рішення якої є предметом даного спору, утворена Наказом Генерального прокурора від 07.02.2020 №78 зі змінами, внесеними наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 06.03.2020 №136, на час проведення атестації прокурорів.

Наказом Генерального прокурора від 02.06.2020 року №259 визнано такими, що втратили чинність, накази Генерального прокурора, у тому числі від 07.02.2020 року №78 "Про створення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур". Таким чином, на момент розгляду справи Друга кадрова комісія як орган відсутня, а беручи до уваги те, що комісія формувалась в межах Офісу Генерального прокурора, то саме Офіс Генерального прокурора є належним відповідачем у справі.

Зазначені обставини не заперечувались представниками сторін, а правова оцінка вказаним обставинам надана судом в ухвалі від 12.10.2020 року.(а.с.244-246)

Відповідно до пунктів 7, 9 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Наказом Генерального прокурора України від 03 жовтня 2019 року №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу I Порядку №221 проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.

Пунктом 6 розділу І Порядку №221 передбачено, що атестація включає такі етапи:1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Згідно з пунктами 7-9 розділу Порядку №221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.

При цьому, порядок складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора унормовано розділом ІІ Порядку №221.

Цим розділом передбачено, що після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.

Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку №221 у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.

Разом з тим, порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Наказом Генерального прокурора України від 17 жовтня 2019 року №233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій, абзацом 2 пункту 2 якого визначено, що комісії забезпечують проведення атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів та слідчих Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур.

Пунктом 3 Порядку №233 передбачено, що для здійснення повноважень, передбачених абзацами другим і третім пункту 2 цього Порядку, утворюються комісії у складі шести осіб, з яких не менше трьох - особи, делеговані міжнародними і неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями.

Водночас, склад комісії затверджує Генеральний прокурор, який визначає її голову та секретаря.

Відтак, аналіз наведених положень свідчить про те, що з метою проведення атестації прокурорів та слідчих органів прокуратури утворюються комісії, склад яких затверджує Генеральний прокурор, а такі комісії функціонують при Офісі Генерального прокурора та при обласних прокуратурах відповідно.

За приписами пункту 12 Порядку №233 рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 15.10.2019 року звернувся до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти переатестацію.(а.с.67)

Згідно з вказаним графіком позивачу визначено дату складання першого етапу атестації 04.03.2020 року.

За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації) ОСОБА_1 відповідно до рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 9.04.2020 року №210 набрав 68 балів, що є менше від прохідного балу для успішного складення іспиту і його не допущено до проходження наступного етапу атестації. (а.с.69).

Варто зауважити, що позивач звертався із заявою до Голови другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур ОСОБА_2 в якій позивач наводив власні доводи та аргументи щодо некоректності тестових питань. Змістовно обгрунтовував власні відповіді на тестові запитання, які на його думку є правильними з огляду на чинне законодавство. Просив врахувати надані позивачем відповіді на тестові запитання: «як правильні та зарахувати їх до загальної кількості набраних балів. Або надати можливість повторно скласти іспит»». (а.с.97)

Як вбачається з Протоколу засідання Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №5 від 9.04.2020 року було ухвалено рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні нового дня для складання ними іспиту, з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.(а.с.164-183)

При цьому суд зазначає, щодо правильності, на думку позивача, надання відповіді ним на окреслені у заяві від 4.03.2020 року тестові запитання, Другою кадровою комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур не надано належної правової оцінки.

За змістом пункту 5 розділу 1 Порядку №221 предметом атестації є оцінка професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок), професійної етики та доброчесності прокурора.

Відповідно до пункту 6 розділу V Порядку №221 рішення кадрових комісій про неуспішне проходження атестації може бути оскаржене прокурором у порядку, встановленому законодавством

Отже, у відповідності до Порядку №221 рішення про успішне або неуспішне проходження прокурором атестації ухвалюється комісією за результатами співбесіди щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, під час якої члени комісії досліджують, у томі числі у формі запитань і відповідей, матеріали атестації та обговорюють питання виконаного прокурором практичного завдання.

Тобто, відсутність у рішенні, прийнятому за наслідками атестації мотивів, з яких кадрова комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації прокурором, слугує підставою для його судового оскарження та скасування. У свою чергу, це покладає на кадрові комісії обов`язок обґрунтувати рішення про проходження або не проходження атестації прокурором в такий спосіб, щоб рішення достатнім чином містило мотиви, на яких воно базується.

Однак рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09.04.2020 року №210 таким вимогам не відповідає, оскільки у рішенні кадрової комісії вказано лише кількість отриманих за результатами іспиту балів.

Натомість, аргументи комісії щодо виставлення саме такої кількості балів відсутні та не вказано з яких дійсних підстав виходила кадрова комісія під час ухвалення рішення, в тому числі враховуючи аргументи ОСОБА_1 адресовані Другій кадровій комісії у заяві від 4.03.2020 року.

Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Відтак, за наведених підстав позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Другої кадрової комісії №210 з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09.04.2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження є змістовною та підлягає задоволенню.

Також не заслуговує на увагу і аргументи відповідача Офісу Генерального прокурора викладених в запереченнях на заяву позивача про збільшення позовних вимог в яких представник Офісу Генерального прокурора України наголошував на тому, що за змістом заяви ОСОБА_1 вона спрямована не на збільшення розміру позовних вимог, а на зміну предмету і підстав спору, що є наслідком залишення заяви позивача про збільшення позовних вимог без розгляду.

Так, згідно ч.1 ст.47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

На стадії підготовчого провадження, а саме 05.10.2020 позивачем збільшені позовні вимоги, шляхом доповнення позовною вимогою: визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії від 09.04.2020 №210 про неуспішне проходження заступником прокурора Волинської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Отже, з урахуванням вимог ст.47 КАС України позивачем реалізоване визначене законом право на збільшення позовних вимог. Підстав для неприйняття такої заяви або її повернення чи залишення без розгляду судом не встановлено.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про поновлення його на посаді заступника прокурора в Волинській обласній прокуратурі, суд зазначає наступне.

Згідно п.3 ч.1 ст.9, п.2 ч.2 ст.41 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі: звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.

ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Волинської області на підставі ч.1 ст.9, п.2 ч.2 ст.41 Закону України «Про прокуратуру», підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX .

Проте, норми Закону № 113-IX не передбачають здійснення ліквідації чи реорганізації обласних прокуратур, як і не визначають скорочення кількості прокурорів такого органу прокуратури. Так само, положення про ліквідацію чи реорганізацію обласних прокуратур, скорочення кількості її прокурорів, не передбачені на рівні будь-якого іншого нормативно-правового акту, прийнятого у зв`язку з набранням чинності Законом №113-IX.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фактично мала місце лише зміна назви юридичної особи прокуратури Волинської області на Волинську обласну прокуратуру, і така зміна була здійснена після звільнення позивача з посади, у зв`язку з прийняттям наказів Генерального прокурора: від 03.09.2020 №410, яким перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань обласні прокуратури, в тому числі юридичну особу Прокуратура Волинської області у Волинська обласна прокуратура; від 08.09.2020 №414, яким визначено, що днем початку роботи обласних прокуратур є 11.09.2020.

Отже, станом на дату прийняття оскаржуваного в межах розгляду даної справи наказу відповідача відсутні обставини ліквідації чи реорганізації прокуратури Волинської області або скорочення кількості прокурорів такого органу прокуратури, з огляду на що, відсутня нормативна підстава наказу від 21.04.2020 №99к, передбачена п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру.

Враховуючи те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної на те підстави, суд дійшов висновку, що позовна вимога про поновлення його на посаді підлягає задоволенню шляхом поновлення на посаді, що рівнозначна тій, яку позивач обіймав до звільнення, що свідчитиме про ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

При цьому рівнозначною посадою є посада, що належить до однієї підкатегорії посад та однієї групи оплати праці.

Обираючи саме такий спосіб захисту порушеного права, суд зважає на те, що за умови неможливості поновлення позивача на посаді, з якої його звільнено і якої (формально) вже немає, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, що аналогічна тій, з якої його звільнили, і яка існує на дату поновлення.

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі №817/860/16, від 28.02.2018 року у справі №817/280/16.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР Про оплату праці (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом з пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі також - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно листа Волинської обласної прокуратури від 23.12.2020 року та доданої до неї довідки, а також, згідно довідки Прокуратури Волинської області від 22.05.2020 року, середньоденна зарплата ОСОБА_1 становила 1751 гривня 72 копійки.

Оскільки днем звільнення позивача є 24.04.2020, справа вирішена по суті 23.12.2020, тому період часу вимушеного прогулу позивача становить 166 робочих дні.

З огляду на вищевикладене, підлягає стягненню з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 25.04.2020 року по 22.12.2020 року, в розмірі 290 785 (двісті дев`яносто тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 52 копійки.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, на виконання вимог статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць та поновлення ОСОБА_3 на посаді.

Судом також враховується п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про протиправність рішення Другої кадрової комісії від 9.04.2020 року №210 «Про неуспішне проходження заступником прокурора Волинської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного письмового тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та, відповідно, його скасування, з подальшими правовими наслідками, а саме: поновлення ОСОБА_1 з 25.04.2020 року в Волинській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній тій, яку ОСОБА_1 обіймав до звільнення з прокуратури Волинської області до 24.04.2020 року.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про прокуратуру, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії від 09.04.2020 року №210 Про неуспішне проходження заступником прокурора Волинської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного письмового тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 21.04.2020 року №99к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Волинської області та органів прокуратури.

Поновити ОСОБА_1 з 25.04.2020 року в Волинській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній тій, яку ОСОБА_1 обіймав до звільнення з прокуратури Волинської області до 24.04.2020 року.

Стягнути з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 25.04.2020 року по 22.12.2020 року, в розмірі 290 785 (двісті дев`яносто тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 52 копійки.

Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 : 2.07.1979 р.н., ідентифікаційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Офіс Генерального прокурора, , адреса:01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/5.

Волинська обласна прокуратура, , адреса: 43000, Волинська область, місто Луцьк, вул.Винниченка, 15.

Суддя Ю.Ю. Сорока

Повний текст судового рішення складено 29.12.2020.