Справа № 240/5181/20
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5181/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

28 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання неправомірною відмови Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації від 30.01.2020 № 599/02; зобов`язання відповідача передати позивачці автомобіль відповідно до вимог Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілем, що діяли станом на момент передачі автомобіля ОСОБА_2 .

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивачкою не виконано вимоги п.16 Порядку, тому автомобіль марки "ЗАЗ 110308-44", 2010 року виготовлення, повинен бути повернений до Департаменту у повному комплекті.

Відзив позивачки на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації від 21.01.2011 №10 ОСОБА_2 , інваліду війни 1 групи, який проживає за адресою: с. Федорівка, Нов.-Волинський р-н та перебуває на обліку з 30.11.2004, видано автомобіль "Славута" ЗАЗ-110308-44, безоплатно, в порядку першочергового забезпечення інвалідам війни з числа осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Великої Вітчизняної війни та війни з Японією. Вартість автомобіля становила 39282,00 гри.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 право керування автомобілем марки ЗАЗ, модель 110308-44, реєстраційний номер НОМЕР_2 2010 року випуску, виданого ОСОБА_2 , передано ОСОБА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9) ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Виконавчим комітетом Брониківської сільської ради Новоград - Волинського району Житомирської області 17.12.2019 (а.с.21), ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

У зв`язку зі смертю батька, позивачка звернулася до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації із заявою про переоформлення вказаного автомобіля на неї.

Листом від 30.01.2020 № 599/02 Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на передання у власніть автомобіля ЗАЗ, модель 110308-44, 2010 р.в., яким був забезпечений ОСОБА_2 , оскільки відповідно до поданих документів позивачка на момент смерті особи з інвалідністю ОСОБА_2 не була зареєстрована за місцем реєстрації особи з інвалідністю.

Не погодившись з вказаною вище відмовою, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт належності позивачки до членів сім`ї померлої особи з інвалідністю ОСОБА_2 та факт проживання з ним же до дати його смерті за однією адресою, тому відмова, викладена у листі від 30.01.2020 № 599/02, є протиправною.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п.22 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове безоплатне забезпечення автомобілем (за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем) на термін експлуатації до десяти років (з наступною заміною на новий), виплата компенсації на бензин (пальне), ремонт, технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особи з інвалідністю внаслідок війни з числа осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, безоплатно забезпечуються автомобілем першочергово із числа позачерговиків у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Відповідно до ч.3 ст.38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів її сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення легковими автомобілями інвалідів регулюється Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі - Порядок №999).

Відповідно до п. 3 Порядку № 999 до членів сім`ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.

Згідно з п.16 Порядку №999 особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за її (його) бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.

Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті особи з інвалідністю був зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю і середньомісячний сукупний дохід сім`ї якого за шість місяців, що передують дню смерті особи з інвалідністю, не перевищує прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті особи з інвалідністю залишається у користуванні її сім`ї, якщо в ній є особа з інвалідністю, яка: мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті особи з інвалідністю або протягом не більше 6 місяців з дня її смерті; зареєстрована на час смерті особи з інвалідністю за місцем її реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ з питань соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду.

Згідно з довідкою-рахунком про результати ступеня зношення автомобіля (а.с.42) термін експлуатації автомобіля марки ЗАЗ, модель 110308-44, реєстраційний номер НОМЕР_2 2010 року випуску, виданого ОСОБА_2 , складає 8 років 11 місяців.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9) ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 .

При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка є особою з інвалідністю, тому вказаний вище автомобіль може бути переданий ОСОБА_1 у разі дотримання умов, передбачених абз.9 п.16 Порядку №999.

Абз. 9-11 п.16 Порядку №999 передбачено, що іншому члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.

Розрахункова вартість автомобіля визначається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції Фонду з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний календарний місяць, або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний календарний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний календарний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, вилучається або повертається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції Фонду у повному комплекті.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про переоформлення автомобіля ЗАЗ, модель 110308-44, 2010 р.в., яким був забезпечений ОСОБА_2 , в межах шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до листа Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації від 30.01.2020 № 599/02 підставою для відмови ОСОБА_1 зазначено те, що на момент смерті особи з інвалідністю ОСОБА_2 , вона не була зареєстрована за місцем реєстрації особи з інвалідністю.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині недотримання позивачкою вимоги Порядку №999 щодо реєстрації за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Ч.6 ст.29 ЦК України передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV (далі - Закон №1382-IV) реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно зі ст.2 Закону №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до довідки виконкому Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 13.02.2020 №7-82 (а.с.11) ОСОБА_1 , 1962 р.н., зареєстрована та постійно проживала разом з батьком ОСОБА_2 , 1925 р.н., в його будинку в АДРЕСА_1 з 13.04.2010 по 28.10.2011. З 28.10.2011 до дня смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала без реєстрації в будинку по АДРЕСА_1 разом з батьком.

Таким чином, довідкою від 13.02.2020 №7-82 (а.с.11) підтверджується факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на час його смерті.

З урахуванням вищенаведеного та положень ст.2 Закону №1382-IV колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання за вказаною адресою не може бути підставою для обмеження права, передбаченого ч.3 ст.38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Зважаючи на встановлені у справі осбставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 грудня 2020 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.