Справа № П/320/833/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/833/20 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфом" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 30.07.2019 №1576 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Інтерфом" код за ";

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 13.11.2019 № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області Гришко Р. № 1576 від 30.07.2019 року "Про проведення документальної планової перевірки ТОВ "Інтерфом" код за ", на підставі п. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України вирішено провести документальну планову виїзду перевірку ТОВ "Інтерфом" (код за ) з 14.08.2019 тривалістю 20 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.07.2016 по 30.06.2019 з метою встановлення дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Про проведення перевірки ТОВ "ІНТЕРФОМ" надіслано повідомлення ГУ ДФС у Київській області № 370 від 30.07.2019.

Наказом заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області Мартинюк О. № 182 від 10.09.2019 року "Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Інтерфом" код за " на підставі п. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України вирішено продовжити термін проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Інтерфом" з 12.09.2019 тривалістю 10 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.07.2016 по 30.06.2019 з метою встановлення дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі направлень відповідача від 14.08.2019 №2258, 2259, 2260, 2261, 2262, 2263, згідно із ст. 20, ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу №1576 від 30.07.2019 про проведення документальної планової виїзної перевірки та наказу №182 від 10.09.2019 про продовження терміну проведення перевірки, виданих відповідачем, працівниками ГУ ДФС у Київській області у період з 14.08.2019 по 25.09.2019 проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Інтерфом".

За результатами проведеної планової перевірки складено акт № 101/10- 36-05-11/24593200 від 02.10.2019 Головного управління ДПС у Київській області "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Інтерфом" податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, валютного за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019" (далі також - акт перевірки).

Відповідно до акта перевірки встановлено порушення позивачем податкового законодавства, зокрема, ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 року № 185/94-ВР в результаті чого нарахована пеня.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 13.11.2019, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 11 528 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 07 копійок.

Позивач, не погоджуючись із вказаним вище наказом на проведення перевірки та прийнятим за результатом перевірки податковим повідомленням-рішенням, вважаючи їх протиправними та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України і фактичних обставинах справи, звернувся з даним позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пп. 19-1.1.4, пп. 19-1.1.14 п. 19-1 ст.19 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують, зокрема, такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій та інші.

З метою реалізації своїх функцій, згідно із п.п.20.1.4 гі.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно із п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

При цьому, відповідно до п. 77.4 ст.77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить про наступне: документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок; про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Тобто реалізація контролюючим органом перевірочних дій провадиться згідно відповідного наказу керівника цього органу та за наявності підстав для прийняття керівником контролюючого органу вказаного рішення.

Суд звертає увагу, що проведення документальних перевірок є формою реалізації делегованих органу державної влади повноважень у сфері контролю за правильністю ведення платником податків бухгалтерського та податкового обліку

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та спірного наказу, період діяльності, що перевіряється, визначений з 01 липня 2016 року по 30 червня 2019 року.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку (абзац перший пункту 102.1 статті 102 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1797-УІ1І від 21.12.2016).

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку (абзац другий пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України).

Чинна редакція п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України викладена в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" 21 грудня 2016 року № 1797-УІІІ згідно пункту 59 якого: у статті 102: в абзаці першому пункту 102.1: перше речення після слів "має право" доповнити словами "провести перевірку та".

З 01 січня 2017 року набули чинності зазначені зміни, внесені до ст. 102 Кодексу.

Тобто, з 01.01.2017 р. строки давності поширюються також на період, який може бути охоплений перевіркою.

Отже, діючою редакцією п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України встановлено обмежені строки давності як для проведення перевірки платника податків, так і строки давності визначення грошових зобов`язань, зокрема, за результатами проведеної перевірки платника податків.

При цьому, обчислення строків давності визначення грошових зобов`язань здійснюється з урахуванням граничного строку подання податкової декларації та строку прийняття податкового повідомлення- рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Обчислення строків давності проведення перевірки здійснюється з урахуванням дати прийняття наказу про проведення перевірки та дати початку перевірки, зазначеної у наказі про проведення перевірки.

В силу вимог пункту 102.1 статті 102 ПК, яка регулює строки давності та їх застосування, контролюючий орган має право має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначить суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Отже, при нарахуванні податкових зобов`язань формою реалізації владних управлінських повноважень є юридичний факт прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, в той же час, при проведенні перевірки платника податків формою реалізації цих функцій є юридичний факт прийняття наказу про проведення перевірки.

Враховуючи приписи статті 102 Податкового кодексу України, відповідач мав право призначити проведення виїзної документальної планової перевірки за період з 31 липня 2016 року по 30 липня 2019 року, тобто за 1095 днів, що передують призначенню перевірки.

В той час, наказом Головного управління ДФС у Київській області від 30.07.2019 року № 1576 "Про проведення документальної планової перевірки ТОВ "Інтерфом" код за " призначено проведення документальної планової перевірки ТОВ "Інтерфом" за період діяльності з 01 липня 2016 по 30 червня 2019, тобто, з порушенням строків, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

В даному випадку дата прийняття оскаржуваного наказу і початок перевіряємого періоду перевищує 1095 днів.

Відповідачем були надані письмові пояснення, в яких зазначив про те, що зважаючи на конструкцію п. 102.1 ст. 102 Податковому кодексу України контролюючий орган може провести перевірку не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем подання податкової декларації.

Відповідачем було обрано граничну податкову декларацію з податку на прибуток за третій квартал 2016 року (граничний термін подання якої відповідно до ПК України 10.11.2016).

Станом на дату прийняття наказу на перевірку для визначення періоду який буде перевірятися, було обрано саме декларацію з податку на прибуток за третій квартал 2016 року (звітний період розпочинається з 01.07.2016 року).

Як встановлено судом, на підставі результатів проведеної перевірки відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 13.11.2019, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 11 528 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 07 копійок.

Водночас, єдиною підставою протиправності спірного наказу і податкового повідомлення-рішення є порушення відповідачем, визначеного законодавством граничного строку проведення перевірки. При цьому, представник позивача посилається постанову Верховного суду у справі №826/17123/18 від 21.02.2020.

Так, у вказаній постанові Верховний суд сформував наступний правовий висновок: "незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства".

Тобто, Верховний суд вказує на необхідність встановлення судами зв`язку між порушенням відповідачем порядку проведення перевірки з протиправністю прийнятого за наслідками такої перевірки рішення.

Суд звертає увагу, що позивачем взагалі не зазначалось про невідповідність висновків перевірки об`єктивним обставинам чи вимогам законодавства, у свою чергу, порушення відповідачем граничного строку проведення перевірки не спричинило протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом" залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк