Справа № 140/4444/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/4444/20 пров. № А/857/7727/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Затолочного В. С., Сеника Р. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Лозовським О. А. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

24.03.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Волинській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати припис відповідача від 16.03.2020 № 000260.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним приписом його безпідставно зобов`язано отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, оскільки такий дозвіл необхідний суб`єктам господарювання, що здійснюють викиди забруднюючих речовин, які справляють негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища, чого відповідачем при проведенні перевірки встановлено не було.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Державна екологічна інспекція у Волинській області подала апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що позовну заяву подано ОСОБА_1 як фізичною особою, а оскаржується припис, виданий як фізичній особі-підприємцю. Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишились доводи, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря є обов`язковим для всіх суб`єктів господарювання, незалежно від теплової потужності теплоенергетичних установок (котлів) для запобігання негативного впливу на здоров`я людини та стан навколишнього природнього середовища.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній з покликанням на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 04.03.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Таку діяльність він здійснює в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наказу від 21.02.2020 №34 та направлення на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 24.02.2020 №176 Державною екологічною інспекцією у Волинській області в період з 11.03.2020 по 16.03.2020 проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено акт від 16.03.2020 № 199/03.20.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем частин п`ятої, шостої статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» з огляду на відсутність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами: газовим котлом «VENUS 61 І» тепловою потужністю 63,5 кВт та трьома газовими плитами ПГ-4.

За результатами перевірки відповідачем складено припис від 16.03.2020 № 000260, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , до 15.06.2020.

Крім цього, 16.03.2020 Державною екологічною інспекцією у Волинській області складено протокол про адміністративне правопорушення № 001075, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 допустив здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами викиду без наявності дозволу спеціально уповноваженого органу, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цього ж дня відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №000287, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 при провадженні господарської діяльності здійснюються викиди забруднюючих речовин, що справляють негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища, оскільки не вчинено необхідні дії щодо відбору проб та інструментально-лабораторні вимірювання для встановлення здійснення позивачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, п`ятою статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Порядок ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2001 № 1655, визначає єдину систему ведення в галузі охорони атмосферного повітря державного обліку об`єктів (підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності), які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і на стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що державний облік ведеться з метою регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря із стаціонарних та пересувних джерел, ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Згідно із розділом 2 Інструкції про порядок та критерії взяття на державний облік об`єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 10.05.2002 № 177 (далі - Інструкція), узяття на державний облік здійснюється за такими критеріями:

об`єктів - якщо в їх викидах присутня хоча б одна забруднююча речовина (або група речовин), потенційний викид якої рівний або перевищує величину, зазначену в Переліку забруднюючих речовин та порогових значень потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік (додаток 1);

видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, - за умови, що обсяг потенційних викидів рівний або перевищує порогові значення за окремою речовиною або групою речовин, наведених у додатку 1 до цієї Інструкції.

Потенційний викид - це максимальний загальний обсяг викидів забруднюючої речовини із стаціонарних джерел при роботі підприємства в режимі номінального навантаження технологічного обладнання, що передбачається проектно-кошторисною документацією.

Додаток 1 до Інструкції визначає перелік забруднюючих речовин на порогові значення потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що для визначення об`єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря без відповідного дозволу, потрібно провести заміри та встановити чи присутня хоча б одна забруднююча речовина та чи вона перевищує дозволену кількість викидів.

Крім того, відповідно до пункту 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам - підприємцям (далі - суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 16.08.2004 № 317 було затверджено Перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел.

Таким чином, розробка таких нормативів для устаткування є передумовою отримання дозволу на їх використання як джерел викидів забруднюючих речовин, а отже, критерієм визначення потреби отримання дозволу для такого устаткування взагалі.

Як слідує із зазначеного Переліку, навісні газові котли, які застосовуються для обігріву приміщень, а також газові плити, що використовуються у харчовій промисловості, не включені до переліку устаткування, на яке необхідно отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами здійснення позивачем у межах господарської діяльності викидів забруднюючих речовин, що справляють негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем при проведенні перевірки необхідних дій щодо відбору проб та інструментально-лабораторні вимірювання для з`ясування чи дійсно фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Виходячи з наведеного, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що Державною екологічною інспекцією у Волинській області як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не встановлено факту викиду позивачем забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, що виключає необхідність отримання ним дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Що стосується покликання скаржника на звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 як фізичною особою, в той час як оскаржуваний припис винесений щодо нього як фізичної особи-підприємця, то апеляційний суд вважає такі безпідставними, оскільки фізична особа-підприємець несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім своїм майном, в тому числі і майном, набутим не у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності. Відтак, оскаржуваний припис та можливі правові наслідки його невиконання впливають на права, свободи та інтереси фізичної особи ОСОБА_1 .

Також не заслуговують на увагу і решта доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, оскільки такі зводяться лише до трактування норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, на власний розсуд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що Державна екологічна інспекція у Волинській області не довела правових підстав для необхідності отримання позивачем дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами при здійсненні господарської діяльності в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому оскаржуваний припис є протиправним та підлягає скасуванню.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі № 140/4444/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді В. С. Затолочний
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 28.12.2020