Справа № 757/31964/18-а
Суддя: Ільєва Т. Г.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Ільєвої Т.Г.

при секретарі Ємець Д.О.

представника позивача - адвоката Мельник І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної архітектурно - будівельної інспекції України про скасування постанови №332 від 26.12.2016 року по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 грудня 2016 року Управлінням Державної Архітектурно-будівельної діяльності у Миколаївській області винесено постанову № 332 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 , як керівника ТОВ Фірма «Владам», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800, 00 грн. Рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності мотивовано Управлінням Державної Архітектурно-будівельної інспекції тим, що ОСОБА_1 14.12.2016 року не допустив посадових осіб Управління на об`єкт «Будівництво двоповерхової будівлі невизначеного призначення за адресою: м. Миколаїв, вул.. Садова, ЗБ» для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а також не надав необхідні документів для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, чим порушив вимоги пункту 1 частини четвертої статті 41 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» та підпункту 1 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.05.2011 року № 553.

12 грудня 2017 року Миколаївський окружний адміністративний суд виніс рішення по справі № 814/535/17 за позовом ТОВ Фірма «Владам» до Управління Державної Архітектурно-Будівельної Інспекції у Миколаївській області, яким встановлено відсутність в діях ТОВ Фірма «Владам» складу правопорушення щодо не допущення посадових осіб Управління на об`єкт «Будівницгво двоповерхової будівлі невизначеного призначення за адресою: м. Миколаїв, вул. Садова, ЗБ» для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а також не надання необхідних документів для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та зазначено наступні обставини справи: "що з пояснень представника Управління ДАБІ у Миколаївській області стало відомо, що фактично інспектор заходив на об`єкт будівництва, але направлення на перевірку нікому не вручав, оскільки керівника на місці не було та документи, що підлягали витребуванню ніхто не надав. Отже, посадові особи Управління ДАБІ у Миколаївській області були допущені до об`єкту будівництва та ніхто активних дій щодо не допуску перевіряючих на об`єкт будівництва не чинив також судом встановлено факт перебування керівника ОСОБА_1 в закордонному відрядженні під час проведення перевірки і відсутність в його діях складу правопорушення та докази щодо того, що Управління ДАБІ у Миколаївській області не допустили до перевірки відсутні, а зазначення у постанові від 26.12.2016, що під час виїзду на місце встановлено, що на об"єкті виконуються будівництво двоповерхової будівлі невизначеного призначення свідчить про те, що інспектор фактично був допущений до об`єкт будівництва.".

Вищезазначені обставини свідчать про те, що правопорушення щодо не допуску посадових осіб Управління Державної Архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області на об`єкт «Будівництво двоповерхової будівлі невизначеного призначення за адресою: м. Миколаїв, вул.. Садова, ЗБ» для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а також не надання документів для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови № 332 по справі про адміністративне правопорушення від 26.12.2016 року не було взагалі.

Таким чином, позивач стверджує., що зазначена постанова № 332 від 26.12.2016 року не може бути застосована до ОСОБА_1 та скасована судом.

Ухвалою від 05 липня 2018 року Печерський районний суд м. Києва повернув позивачу позовну заяву. Як на підставу повернення позовної заяви суд першої інстанції посилався на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 20.02.2019 скасував ухвалу від 05.07.2018 та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

11.03.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 12.03.2019.

Ухвалою судді від 25.03.2019 позивачу ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення та адміністративну справу прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г.

04.11.2019 ухвалою суду позов залишено залишено без розгляду, однак ухвалою Київського апеляційного суду було скасовано дану ухвалу суду та направлено справу для подальшого розгляду.

В судовому засіданні адвокат просила задовольнити позовні вимоги, з викладених в позові підстав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд заяви повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток та розміщенням інформації на сайті Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників процесу, на підставі наявних в ній даних.

Дослідивши матеріали справи, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).

Згідно з вимогами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Судом встановлено, що 26.12.2016 головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Миколаївській області Савчуком О.С. було винесено постанову № 332, на підставі якої ОСОБА_1 , як керівника ТОВ Фірма «Владам» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800, 00 грн.

Так, у постанові зазначено, 14.12.2016 року не було допущено посадових осіб Управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Миколаївській області для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а також не надано необхідних документів для здійснення державного архітектурного-будівельного контролю.

На підставі зазначеної постанови здійснюється виконавче провадження старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській обл. Левицького В.Ю. №54281147.

Таким чином, з врахуванням вищезазначених підстав, позивач вважає, що зазначена постанова № 332 від 26.12.2016 року не може бути застосована до ОСОБА_1 та скасована судом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (№ 3038-VI ) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 23.05.2011 р. № 553 на виконання положень зазначеного Закону затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, яким визначається процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічні правові положення закріплені у п.7 Порядку № 553.

У п. 1 ч. 3 ст. 41 Закону № 3038-VI визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.

Пунктом 9 Порядку № 553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Відповідно до п.п. 13, 14 Порядку № 553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право:

- вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства;

- перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень;

- бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю;

- за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю;

- подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством на суб`єкт містобудування покладено обов`язок допустити уповноважених осіб органу архітектурно-будівельного контролю на відповідний об`єкт для проведення перевірки.

Разом з тим, виконанню зазначеного обов`язку має передувати сукупність наступних умов: підконтрольний суб`єкт містобудування повинен бути обізнаний щодо проведення такої перевірки та йому має бути пред`явлено направлення на її проведення та службове посвідчення особи, якій доручено проведення такої перевірки.

Так, дослідивши матеріали справм, суд вважає, що відповідач позбавив права позивача бути присутнім під час складання постанови та надання пояснень щодо не допуску посадових осіб відповідача до об`єкту проведення перевірки, не повідомивши його про вчинення таких дій, а протилежного не доведено, то суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач під час складання постанови діяв не у відповідності до вимог законодавства та встановлених порядків.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку у відповідача не було достатніх та необхідних правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а протилежного стороною відповідача суду не було доведено.

Відповідно до ст. 19 Конституції, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 5 КАС України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідачі у справі зобов`язані довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення норм КУпАП відповідними доказами.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача, відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02 листопада 2004 року N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд вважає, що наявними матеріалами справи не підтверджується вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, позов підлягає задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 50 000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання послуг та копії квитанцій до прибуткового касового ордеру.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач не надав до суду ані акт приймання-передачі наданих послуг, ані детальний розрахунок таких витрат, тому судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 5,10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 242-1, 256, 280, КУпАП, ст. ст. 2, 5, 77, 78 КАС України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Миколаївській області Савчука О.С. № 332 від 26.12.2016 р., про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: Державна Архітектурно-будівельна Інспекція України, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дати складання повного тексту до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 17.12.2020.

Суддя Т.Г. Ільєва

Суддя