Справа № 415/6838/20
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/6838/20
Провадження № 2-а/415/426/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Рибки Я.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Зайцева Віталія Олександровича (місцезнаходження: вул. Штейгерська буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. № 3, м. Київ, 03048) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з даним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3300210 від 17 жовтня 2020 року, закрити справу про адміністративне правопорушення, визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо складання постанови та покласти судові витрати на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 жовтня 2020 року відповідач виніс постанову серії ЕАМ № 3300210 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. за порушення п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України.

Щодо суті правопорушення позивач пояснив, що правил дорожнього руху не порушував, здійснив зупинку у зв`язку з необхідністю висадки пасажира, транспортний засіб зупинив більше ніж за 30 метрів від зупинки громадського транспорту. Також позивач зазначає, що відповідачем не надані належні та допустимі докази порушення правил дорожнього руху.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області ОСОБА_2 від 27 листопада 2020 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше та залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача Департамент патрульної поліції.

Копії ухвали від 27 листопада 2020 року було направлено позивачу, відповідачу та третій особі в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України.

09 грудня 2020 року на адресу Лисичанського міського суду Луганської області від відповідача надійшов відзив. Відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та розглянути справу без його участі. В обґрунтування відзиву, відповідач зазначив, що вимога про стягнення витрат на професійну правову допомогу не підлягає задоволенню, оскільки дані витрати не підтверджені належними доказами. Відповідач також долучив до матеріалів диск з відеофайлами.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві, дослідивши надані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови ЕАМ № 3300210 від 17 жовтня 2020 року на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП; в постанові щодо складу правопорушення зазначено наступне:

17 жовтня 2020 року о 20 год. 48 хв. в м. Лисичанську Луганської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку ближче ніж 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса», а саме 10 метрів, чим порушив п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В графі "до постанови додаються" зазначені докази: відео з відеореєстратора, відео з камери DSJX300151_BB0151, DSJX300185_BB0185.

Розглядаючи справу по суті, суд робить наступні висновки.

Щодо процедури: у даному випадку розгляд справи відбувся на місці зупинки транспортного засобу, протокол не складався. Такі дії відповідача не суперечать вимогам КУпАП, в цій частині дії поліцейського позивач не оспорює.

Щодо суті правопорушення, суд зазначає наступне.

З оскаржуваної постанови вбачається, що підставою винесення постанови про накладення адміністративного стягнення стало порушення позивачем п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно з п. 1.10. Правил дорожнього руху України, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

На підтвердження правомірності винесеної постанови позивач надав суду диск з записами DSJX300151_BB0151, DSJX300185_BB0185 та відеореєстратора.

Дослідивши надані відеозаписи, суд встановив, що достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не надано.

Разом з тим, згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Твердження позивача про порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП підтверджено переглянутим судом відеозаписом, з якого вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач виявив бажання скористатись допомогою фахівця в галузі права та неодноразово просив відкласти розгляд справи, посилаючись на погане самопочуття. Однак, інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати свої права.

Ураховуючи викладене, суд вважає що такими діями інспектор порушив права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, внаслідок цього порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Даний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2020 року № 524/9827/16-а.

Суд також зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом.

Крім того, суд враховує, що відповідачем не спростовані твердження водія, а обґрунтування відзиву стосуються частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Суд також враховує, що закон встановлює принцип презумпції невинуватості особи, що притягається до відповідальності і відповідно принцип правомірності дії такої особи, поки у встановленому законом порядку не доведено його вину. Оскільки суду не надані відповідні докази, і не спростовані твердження водія, які б мали бути перевірені посадовою особою і спростовані, а також виходячи з принципу презумпції невинуватості, - суд робить висновок, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, а склад зазначеного в ній адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не встановлений.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, суд може прийняти рішення про скасування постанови та закриття провадження у справі, або (п.2) - скасувати постанову та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.

Враховуючи конкретні обставини, проаналізувавши у сукупності всі подані докази, суд дійшов висновку, що в межах наданих доказів не доведено наявність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення та порушені права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, і що на даний час вже втрачено можливість збирання доказів, що протокол у даному випадку не складався і відповідно відсутні інші матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які б могли бути повернуті відповідачу та/або третій особі для нового розгляду, тому оскаржувана постанова підлягає скасування з закриттям провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за даним фактом.

Разом з тим, дії відповідача з винесення оскаржуваної постанови не є протиправними та незаконними, оскільки відповідач як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху, уповноважений, складати протоколи та виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому в цій частині адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Положеннями статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 134 КАС України. Відповідно до ч. 2 вказаної статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання юридичних послуг від 27 жовтня 2020 року, копію акта приймання-передачі наданих послуг за договором від 27 жовтня 2020 року про надання послуг.

Однак, на підтвердження фактичного здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суду не надані належні фінансові документи (квитанції про оплату послуг адвоката; видаткові касові ордери; платіжні доручення про передачу коштів адвокату; виписки з рахунків тощо), які б свідчили про перерахування коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Таким чином, за відсутності доказів фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача, в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підтверджуються квитанцією № 0.0..1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Дійшовши переконання щодо задоволення позовних вимог в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України стягує на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи, що відповідач є службовою особою УПП в Луганській області ДПП, яке згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зареєстровано як юридична особа, суд стягує витрати на правничу допомогу з Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 132, 134, 139, 242-246, 257, 268-272, 286 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Зайцева Віталія Олександровича (місцезнаходження: вул. Штейгерська буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. № 3, м. Київ, 03048) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3300210 по справі про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.Ю. Луньова