Справа № 480/3820/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 р. Справа № 480/3820/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2020, суддя С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/3820/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича , Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання повідомлення незаконним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- визнати незаконним повідомлення Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 29.05.2020;

- зобов`язати Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 480/1720/19 від 15.04.2020, виданого Сумським окружним адміністративним судом.

В обґрунтування позовних вимог заявник зазначив, що відповідач оскаржуваним повідомленням безпідставно повернув виконавчий лист без виконання, оскільки даний виконавчий документ у повній мірі відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, доводи відповідача про відсутність ідентифікаційного коду боржника, як на підставу повернення виконавчого листа, є необґрунтованими, оскільки боржником у даному виконавчому листі зазначено Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, яка не є юридичною особою та не має відповідного коду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича щодо повернення ОСОБА_1 виконавчого листа по справі №480/1720/19 без прийняття до виконання, що оформлено Повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.05.2020.

Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2020, виданого у справі №480/1720/19 в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 по справі №480/1720/19 був задоволений позов ОСОБА_1 до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 02 лютого 2019 року в частині визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія "3" та зобов`язано Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України прийняти рішення щодо підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія "2".

На підставі вказаного рішення суду 15.04.2020 був виданий відповідний виконавчий лист.

З метою примусового виконання вказаного рішення суду, позивач подав виконавчий лист до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Однак, Повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.05.2020 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєв О.В. повернув позивачу вищевказаний виконавчий лист без прийняття до виконання, мотивуючи вказане рішення тим, що частина перша статті чотири Закону України "Про виконавче провадження" встановила вимоги до виконавчого листа, зокрема те, що у виконавчому документі повинен бути зазначений ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника.

Позивач, не погодившись із діями відповідача щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного коду не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, оскільки такі відомості державний виконавець уповноважений одержувати самостійно їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до п. п. 3,4 ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи (п. 3); ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків) (п. 4).

Зазначена норма передбачає зазначення у виконавчому документі ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Згідно з ч. 4 ст.4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Поряд із цим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Таким чином, відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного коду не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, оскільки такі відомості під час виконання судового рішення державний виконавець уповноважений одержувати самостійно.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).

У п. 54 цього рішення Європейський Суд з прав людини звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v.Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що виконавчий документ повинен містити обов`язкові реквізити та дані (інформацію) визначені ст. 4 Закону № 1404-VIII.

Проте, вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII містять умову, за якої у виконавчому документі зазначається ідентифікаційний код юридичної особи, а саме «за наявності».

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року по справі № 802/357/17-а.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено зазначення ідентифікаційного коду лише відносно боржника - юридичної особи. Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України не є юридичною особою, тому не може мати ідентифікаційного коду в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а тому підстави для зазначення вказаного коду у виконавчому листі у суду були відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про протиправність вимоги державного виконавця щодо зазначення у виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника - Комісії.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, необхідним є зобов`язати відповідача вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 480/3820/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий