Справа № 340/4384/20
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/4384/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у ненаданні адміністративної послуги по заяві (про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) ОСОБА_1 , учаснику АТО) від 13.08.2020 року відповідно до пункту 5 статті 10 ЗУ «Про адміністративні послуги» в строк передбачений Земельним кодексом;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 29.09.2020 року № 456-УБД;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подати суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він, як учасник АТО звернувся до ГУ Держгеокадастру у Одеській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,12 га, проте наказом від 29.09.2020 року №456-УБД відмовлено у наданні дозволу через відсутність погодження Таїровської селищної ради, при цей наказ не був направлений на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вречення, а відтак адмінпослуга не надана, а сам наказ протиправний, оскільки погодження сільської ради не є необхідним для вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (надалі відповідач) в письмовому відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, оскільки ГУ Держгеокадастру в Одеській області правомірно відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав відсутності погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки Таїровська селищна рада вирішує відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Крім того, у відзиві наведено заперечення проти зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки це є дискреційними повноваженнями державного органу.

Ухвалою судді від 12.10.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, встановлено сторонам процесуальні строки для надання заяв по суті справи (а.с.52-53).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Казанчук Г.П. (а.с.114-115).

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявою від 13.08.2020 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одиської облаті за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 0,12 га, яка зареєстрована ГУ Держгеокадастру в Одеській області 04.09.2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (а.с.86).

Наказом від 29.09.2020 №456-УБД Головне управління Держгеокадастру в Одеській області відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, з підстав відсутності погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (надалі спірний наказ, а.с.90).

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача у ненаданні адміністративної послуги по заяві відповідно до пункту 5 статті 10 ЗУ «Про адміністративні послуги» в строк передбачений Земельним кодексом, суд зазначає наступне.

За визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закону: 1) адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону; 2) суб`єкт звернення - фізична особа, юридична особа, яка звертається за отриманням адміністративних послуг; 3) суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Відповідно до частин 2, 3 статті 3 Закону України "Про адміністративні послуги" надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про адміністративні послуги" виключно законами, які регулюють суспільні відносини щодо надання адміністративних послуг, встановлюються: 1) найменування адміністративної послуги та підстави для її одержання; 2) суб`єкт надання адміністративної послуги та його повноваження щодо надання адміністративної послуги; 3) перелік та вимоги до документів, необхідних для отримання адміністративної послуги; 4) платність або безоплатність надання адміністративної послуги; 5) граничний строк надання адміністративної послуги; 6) перелік підстав для відмови у наданні адміністративної послуги.

Адміністративні послуги визначаються виключно законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 8 Закону України "Про адміністративні послуги" суб`єктом надання адміністративних послуг на кожну адміністративну послугу, яку він надає відповідно до закону, затверджуються інформаційна і технологічна картки, а у разі якщо суб`єктом надання є посадова особа, - органом, якому вона підпорядковується.

Інформаційна картка адміністративної послуги, що надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, іншого державного органу, їх посадовими особами, які уповноважені відповідно до закону надавати адміністративну послугу, затверджується на підставі типової інформаційної картки, затвердженої відповідним центральним органом виконавчої влади, іншим державним органом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про адміністративні послуги" адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 5 статті 10 Закону України "Про адміністративні послуги" граничний строк надання адміністративної послуги визначається законом.

У разі якщо законом не визначено граничний строк надання адміністративної послуги, цей строк не може перевищувати 30 календарних днів з дня подання суб`єктом звернення заяви та документів, необхідних для отримання послуги.

Суб`єкт надання адміністративних послуг надає адміністративну послугу, а центр надання адміністративних послуг забезпечує організацію надання такої послуги у найкоротший строк та за мінімальної кількості відвідувань суб`єктом звернення.

Адміністративна послуга вважається наданою з моменту отримання її суб`єктом звернення особисто або направлення поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) листа з повідомленням про можливість отримання такої послуги на адресу суб`єкта звернення. У випадках, передбачених законодавством, відповідний документ може бути надісланий поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку. При цьому строк доставки поштової кореспонденції не зараховується до строку надання адміністративної послуги.

Статтею 16 Закону України "Про адміністративні послуги" передбачено, що реєстр адміністративних послуг (далі - Реєстр) формується і ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері надання адміністративних послуг, з метою: 1) ведення обліку адміністративних послуг; 2) забезпечення відкритого і безоплатного доступу до інформації про адміністративні послуги.

Реєстр містить інформацію про: 1) перелік адміністративних послуг; 2) правові підстави надання адміністративних послуг; 3) суб`єкта надання адміністративних послуг; 4) розмір плати (адміністративний збір) за адміністративну послугу (у разі надання послуги на платній основі); 5) інші відомості, визначені Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №835 від 01.08.2011 року "Деякі питання надання Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг", якою затверджено Перелік платних адміністративних послуг, що надаються Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами (додаток 2), а також Перелік адміністративних послуг, що надаються Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами на безоплатній основі (додаток 3).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №523-р від 16.05.2014 року "Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послуг" затверджено перелік адміністративних послуг органів виконавчої влади, які надаються через центр надання адміністративних послуг, згідно з додатком.

Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статей 8, 9 та 19 Закону України "Про адміністративні послуги" видано наказ №280 від 17.07.2020 року "Про затвердження типових Інформаційних та Технологічних карток адміністративних послуг, які надаються територіальними органами Держгеокадастру".

На виконання цього наказу ГУ Держгеокадастру Одеській області видано наказ №155 від 20.07.2020 року "Про затвердження типових Інформаційних та Технологічних карток адміністративних послуг, які надаються Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області".

Згідно переліку адмінпослуг, які надає Держгеокадарст (https://land.gov.ua/icat/administratyvni-posluhy/) такий вид адміністративної послуги, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою відсутній.

Судом установлено, що до переліку адміністративних послуг, які надаються територіальними органами Держгеокадастру, затверджених вищевказаними нормативними актами, не включений такий вид адміністративної послуги як видача дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з даними Єдиного державного порталу адміністративних послуг, який є офіційним джерелом інформації про надання адміністративних послуг в Україні, такий вид адміністративної послуги також не вказаний у переліку послуг, що надаються Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (https://my.gov.ua/info/department/1575/services/1)

Відтак, відповідач як територіальний орган Держгеокадастру не є суб`єктом надання такої адміністративної послуги, а норми Закону України "Про адміністративні послуги" не поширюються на процедуру отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки.

Саме по собі направлення спірного наказу простою кореспонденцією, а не рекомендованим з повідомленням, не спростовує факту одержання позивачем спірного наказу, а відтак не може бути за таких обставин визнаватись протиправними дії.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що заява позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 13.08.2020 року направлена позивачем на адресу ГУ Держгеокадастру Одеській області поштовою кореспонденцією «Укрпошта», що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» 00028 від 13.08.2020 ркоу та накладною від 13.08.2020 року №193. Згідно треку відстеження поштового відправлення 193 адресат отримав поштове відправлення 17.08.2020 року (а.с.34-36).

Проте відповідач у відзиві зазначає про те, що заява позивача отримана ГУ Держгеокадастру в Одеській області 04.09.2020 року, що підтверджується штампом ГУ Держгеокадастру Одеській області №О-15420/0/36-20 від 04.09.2020 року, а відтак спірний наказ виданий протягом строку встановленого законом (а.с.36).

Суд відхиляє такі доводи відповідача з огляду на їх безпідставність.

Згідно пункту 193 розділу «Приймання вхідних документів» Інструкції з діловодства у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастрі, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 03.08.2018 року №123 (надалі Інструкція) доставка документів до Держгеокадастру здійснюється через систему взаємодії, а також може здійснюватися з використанням засобів поштового зв`язку, кур`єрською та фельд`єгерською службою.

Абзацом першим пункту 194 розділу «Приймання вхідних документів» Інструкції визначено, що усі документи, що надходять до Держгеокадастру, приймаються централізовано службою діловодства.

Відповідно до пункту 208 Інструкції реєстрація документів всіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформлення реєстраційно-моніторингової картки в електронній формі у системі електронного діловодства із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим внесенням до реєстраційно-моніторингової картки необхідних відомостей.

Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу стану виконання і оперативного використання наявної в документах інформації.

Згідно пункту 209 Інструкції вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, підготовлені в Держгеокадастрі реєструються в системі електронного документообігу.

Пунктом 219 Інструкції визначено , що документи реєструються лише один раз: вхідні - у день надходження, створювані - у день підписання або затвердження.

Отже реєстрація вхідного документа це запис облікових даних про документ за встановленою формою, що фіксує факт його одержання шляхом зазначення на ньому у відповідному встановленому місці дати і реєстраційного індексу з подальшим записом у реєстраційних формах (журналі, картотеці, електронній базі даних) певних відомостей про цей документ.

Матеріалами справи підтверджено, що заява позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою надійшла до ГУ Держгеокадастру в Одеській області саме 17.08.2020 року, проте була зареєстрована ГУ Держгеокадастру в Одеській області 04.09.2020 року, що є порушенням терміну реєстрації вхідної кореспонденції відповідачем, та як наслідок, призвело до порушення місячного строку на розгляд заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 13.08.2020 року.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив бездіяльність щодо своєчасного не розгляду заяви позивача.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування спірного наказу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій".

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно з частиною 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 6 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому частиною 7 статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскаржуваний наказ мотивований посиланням на відсутність погодження Таїрівською селищною радою, проте, як на думку суду, такої вимоги, як погодження органу місцевого самоврядування при вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, Земельний кодекс України не містить.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з пункту першого Положення №333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Підпунктом 13 п.4 цього Положення передбачено, що Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення у порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, відповідач є спеціально уповноваженим органом на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та відповідно наділений повноваженнями на прийняття самостійного рішення з питань, віднесених до його компетенції. Наявність у відповідача цих повноважень виключає необхідність участі у спірних правовідносинах місцевої ради.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно частини 7 статті 188 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, в оскаржуваному наказі про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою наведені мотиви відмови, які не відповідають змісту законодавства.

Суд констатує, що оскаржуваний наказ містить помилкові посилання на необхідність погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського райну Одеської області щодо можливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, у відзиві на позов також відсутнє обґрунтування необхідності додаткового дозволу/чи то погодження органом місцевого самоврядування.

Відтак, оскаржуваний наказ не може вважатися правомірною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 29.09.2020 року №70-УБД прийнятий у порушення вимог Земельного Кодексу України не відповідає критеріям відповідності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, як протиправний.

Розглядаючи заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач повинен був у місячний строк перевірити її та відповідність місця розташування обраної земельної ділянки на відповідність вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і за наслідками перевірки - дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (видати відповідний наказ) або, у разі виявлення обставин, передбачених абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України, - надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу. Такі повноваження відповідача та порядок їх реалізації не передбачають його права діяти на власний розсуд, натомість передбачають лише один вид його правомірної поведінки - надати дозвіл або відмовити у його наданні, якщо для цього є законні підстави. За законом у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 року у справі №806/2978/17 вказав, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Спірний наказ не містить пояснень щодо того чи відповідала подана позивачем заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

До заяви позивач додав графічний матеріал - викопіювання з Публічної кадастрової карти України, на якому позначено бажане місце розташування земельної ділянки. Проте долучені до матеріалів позову позивачем так і до відзиву відповідачем копії графічних матеріалів взагалі не дають можливості перевірити відповідність таких даних, оскільки копії цих документів не придатні для ідентифікації їх із бажаною земельною ділянкою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ході розгляду справи відповідач не довів наявність підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, передбачених ч.7 ст. 118 ЗК України, а мотиви відмови, наведені у наказі №456-УБД від 29.09.2020 року, є незаконними.

Тож суд прийшов до висновку, що спірний наказ не відповідає принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, позаяк винесений відповідачем необґрунтовано, всупереч вимогам абзацу 1 частини 7 статті 118 ЗК України щодо вмотивованості рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації. Отже, такий наказ як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у цій частині вимог слід задовольнити.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд виходив з того, що згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про землеустрій" рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Попри те, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними, проте оскільки у матеріалах справи відсутні докази здійснення ним перевірки заяви позивача та відповідності місця розташування обраної ним земельної ділянки вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України, як умови надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тому суд не може зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання позивачу такого дозволу, про що той просить, та відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Водночас, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що з огляду на визнання протиправним наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області №456-УБД від 29.09.2020 року, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути цю заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог земельного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Суд відхиляє посилання позивача на судове рішення ВС від 18.06.2020 року у справі №802/1827/17-а, оскільки у даній справі судом встановлена системність (більше одного разу) відмови суб`єкта владних повноважень надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Суд вважає за доцільне на підставі частини 6 статті 245 КАС України визначити відповідачу розумний строк виконання рішення суду у цій частині - не пізніше 30 днів з дня набрання ним законної сили.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 13.08.2020 року.

Наведений висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №420/914/19 (адміністративне провадження №К/9901/22169/19).

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановленому законом.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина 4 статті 372 КАС України).

Відповідно до частин 1, 8 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З огляду на з`ясовані у даній справі обставини та визначений судом спосіб захисту прав позивача, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю під час ухвалення судового рішення.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Позивач при зверненні до суду зазначає про необхідність стягнення моральної шкоди у розмірі 1 мінімальної заробітної плати, яку обґрунтовує тим, що ним вжито усіх заходів щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, натомість бездіяльність відповідача призвела до моральних страждань.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивачем не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним рішенням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивачка виходила при оцінюванні заподіяної їй шкоди. Тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позивач звільнений від сплати судового збору. Вирішення питання щодо розподілу інших судових витрат судом не проводиться, в силу приписів ч.7 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 257 - 263, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, 13-й поверх, м. Одеса, 65107; код в ) про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 456-УБД від 29.09.2020 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою протягом 30 днів, з дня набрання цим рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук