Справа № 813/3333/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 813/3333/17

адміністративне провадження № К/9901/18581/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у касаційній інстанції адміністративну справу № 813/3333/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІКО» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправними дій

за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, ухвалене суддею Сакалошем В.М.

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Гінди О.М., суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІКО» (далі - ТОВ «ХІКО», позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - ГТУЮ у Львівській області), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - УДВС ГТУЮ у Львівській області), із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа), в якому просило визнати протиправними дії начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо відмови повернути виконавчий документ без виконання, а саме: виконавчий напис нотаріуса № 4329, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. за заявою ПАТ «Укрсоцбанк»; відмови зняття арешту, накладеного на нерухоме майно нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 463,8 м кв, позначені в поверхневому плані літерами « 24», « 25», « 26», « 27», « 28», « 29», « 30», « 31», « 32», « 33», « 34», « 35», « 36», « 37», що знаходяться у будинку «А-9» за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2, а також відмови зняття з реалізації на прилюдних торгах, призначених на 25 липня 2013 року вищевказаного майна.

2. В обґрунтування позову зазначено, що державним виконавцем протиправно та необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про відкликання виконавчого документа, а саме виконавчого напису нотаріуса від 14 вересня 2012 року № 4329, без виконання з підстав неналежного її оформлення. Позивач стверджує, що представник ПАТ «Укрсоцбанк» був уповноважений на подання вказаної заяви, а тому відповідь державного виконавця на предмет відсутності у нього відповідних повноважень є незаконною. Додана до заяви копія довіреності була оформлена нотаріально, завірена штампом з написом «З оригіналом згідно» та підписом представника, а Інструкція з організації примусового виконання рішень, взагалі не передбачає нотаріального посвідчення документів, що посвідчують повноваження представників. Вказує, що обмеження повноважень представника на вчинення певної виконавчої дії мають бути застережені у виданій йому довіреності, однак жодних застережень зміст останньої не містив.

3. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

3.1. Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив передбачений частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) десятиденний строк на оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, доказів поважності причин пропуску такого строку не представив.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 04 березня 2020 року, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4.1. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та направляючи справу для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції, з яким погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що фактично до 26 вересня 2017 року у судах різних інстанцій здійснювався розгляд справи щодо правової оцінки тих обставин, які є предметом доказування у розглядуваній справі. По суті такі не були вирішені лише з тієї підстави, що відповідні позовні вимоги були заявлені до неналежного відповідача. Отже, непослідовність судів при розгляді справи № К/800/20974/16 створила перешкоди у реалізації права на судовий захист. У ситуації, що склалася, суд під час розгляду справи № К/800/20974/16, якщо дійшов висновку, що адміністративний позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, повинен був допустити заміну первинного відповідача належним відповідачем. Отже, суд першої інстанції належним чином не дослідив питання пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, чим фактично позбавив останнього можливості захистити свої права та інтереси.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

5. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2020 року, позов задоволено:

5.1. визнано протиправними дії начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо відмови повернути виконавчий документ без виконання, а саме: виконавчий напис нотаріуса № 4329, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. за заявою ПАТ «Укрсоцбанк»; відмови зняття арешту, накладеного на нерухоме майно нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 463,8 м.кв., позначені в поверхневому плані літерами « 24», « 25», « 26», « 27», « 28», « 29», « 30», « 31», « 32», « 33», « 34», « 35», « 36», « 37», що знаходяться у будинку «А-9» за адресою: м. Львів, вул.С.Петлюри, 2, а також відмови зняття з реалізації на прилюдних торгах, призначених на 25 липня 2013 року вищевказаного майна;

5.2. стягнуто на користь ТОВ «Хіко» солідарно з ГТУЮ у Львівській області та УДВС ГТУЮ у Львівській області по 800,00 грн сплаченого відповідно до квитанції № 247 від 27 вересня 2017 року суми судового збору.

6. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що додана до заяви про повернення виконавчого документу стягувачу копія довіреності на представника Цимбалова Сергія Олександровича від 9 листопада 2012 року оформлена нотаріально, завірена штампом з написом «З оригіналом згідно» та підписом представника. Даною довіреністю ПАТ «Укрсоцбанк» уповноважив начальника управління примусового погашення заборгованості Західного комерційного макрорегіону (Львів) Департаменту оперативної роботи з проблемною заборгованістю ПАТ «Укрсоцбанк» Цимбалова С.О. вчиняти від імені ПАТ «Укрсоцбанк» дії, зокрема, представляти інтереси в органах місцевої влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності; представляти інтереси в правоохоронних органах, органах нотаріату, органах Державної виконавчої служби, в судах; одержувати документи, підписувати та подавати заяви, клопотання інші процесуальні документи, крім скарг на дії суддів; вчиняти інші дії, пов`язанні з виконанням цієї довіреності. Отже, представник ПАТ "Укрсоцбанк" Цимбалов С.О. був уповноважений на подання заяви про повернення виконавчого документу - виконавчого напису від 14 вересня 2012 року № 4329 стягувачу - ПАТ «Укрсоцбанк», позаяк застережень щодо вчинення вказаних дій у довіреності немає. З огляду на зазначене, твердження відповідача про відсутність у представника стягувача повноважень на вчинення дій щодо подання такої заяви є необґрунтованими. Нотаріального засвідчення копії довіреності не вимагається.

7. Протокольною ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2020 року замінено ГТУЮ у Львівській області на належного відповідача - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

8. Залишаючи без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що саме на суб`єкта владних повноважень, у розглядуваній справі - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій при відмові повернути виконавчий документ без виконання. Також, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що при поданні заяви про повернення виконавчого документа, подавався оригінал довіреності від 9 листопада 2012 року, однак, всупереч частині 2 статті 77 КАС України, апелянтом не спростовано вказаного твердження під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

9. 27 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якій скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

10. В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій з неправильним застосуванням норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема:

10.1. підпункту 2.11.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) щодо подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа представником, якщо довіреність такого представника прямо не містить вказівки про право представника подавати таку заяву;

10.2. підпунктів 2.11.1-2.11.3 Інструкції № 512/5 та пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 7квітня 2003 року "ДСТУ 4163-2003" (далі - "ДСТУ 4163-2003") щодо долучення представником до заяви представника про повернення виконавчого документа без виконання копії довіреності, яка не засвідчена нотаріально, або в іншому передбаченому законодавством порядку;

10.3. підпункту 2.1. глави 4 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5) щодо відсутності у довіреності представника чіткого визначення юридичної дії - право на подання заяви про повернення виконавчого документа без виконання;

10.4. статей 72, 77, 78 КАС України щодо встановлення судом апеляційної інстанції обставини подання органу виконавчої служби третьою особою оригіналу довіреності лише зі слів представника позивача, без підтвердження цього відповідними доказами та за відсутності встановлення даної обставини судом першої інстанції;

10.5. частини першої статті 181, частини 1 статті 287 КАС України щодо наявності порушення прав боржника у виконавчому провадженні під час розгляду заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. Так, на думку скаржника, ТОВ «ХІКО» є неналежним позивачем у справі, оскільки його права оскаржуваними діями жодним чином не порушено, а тому суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову. Зауважує, що ПАТ «Урсоцбанк» не оскаржувало дій та рішень посадових осіб державної виконавчої служби, вчинених у даному виконавчому провадженні. Наголошує, що покликався на зазначені аргументи у апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції не надав їм оцінки та підстав відхилення не навів.

11. 27 липня 2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Шишова О.О., суддів Дашутіна І.В., Яковенка М.М.

12. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року прийнято до розгляду касаційну скаргу та відкрито у ній касаційне провадження.

13. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2020 року, який здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року № 1846/0/78-20 у зв`язку із настанням підстав, що унеможливлює участь судді у розгляді справи, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 22 грудня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позиція інших учасників справи

15. 21 вересня 2019 року від ТОВ «ХІКО» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів касаційної скарги і вимог скаржника та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

16. Від інших учасників процесу відзиви на касаційну скаргу не надходили, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій за наявними в справі матеріалами у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 345 КАС України.

Установлені судами фактичні обставини справи

17. 27 березня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ХІКО» укладено іпотечний договір, згідно з яким ТОВ «ХІКО» передало в іпотеку нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 463,8 м кв, а саме: приміщення позначені в поверхневому плані літерами « 24», « 25», « 26», « 27», « 28», « 29», « 30», « 31», « 32», « 33», « 34», « 35», « 36», « 37», що знаходяться в будинку «А-9» за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2 для забезпечення виконання зобов`язань, передбачених договором кредиту від 26.03.2008 № 600/03.3-64.

18. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстрований за номером № 2094. Вартість договору іпотеки оцінювалася сторонами в 3600000,00 грн.

19. Згідно з умовами договору кредиту ТОВ «ХІКО» було отримано в ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в сумі 1963298,40 грн зі сплатою відсотків у сумі 15,5% та комісії у розмірі та в строк, що визначені договором.

20. 14 вересня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. було вчинено виконавчий напис № 4329 про звернення стягнення на нерухоме майно а саме: нежитлові приміщення першого поверху літ. 24 по 37 загальною площею 463, 8 м кв, що знаходяться в будинку «А-9» за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2.

21. На підставі виконавчого напису державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження, проведено опис та арешт майна та передано його на реалізацію.

22. Начальник управління примусового погашення заборгованості ЗКМ ПАТ «Укрсоцбанк» Цимбалов С.О. 19 липня 2013 року подав до ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області заяву №19.1-04/953, відповідно до якої просив повернути виконавчий напис № 4329, вчинений 14.09.2012 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., припинити чинність накладених арештів та зняти з реалізації нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ХІКО», зокрема: нежитлові приміщення першого поверху літ. 24 по 37 загальною площею 463, 8 м кв, що знаходяться в будинку «А-9» за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2, реєстраційний номер 22739447.

22.1. Крім того, листом від 17 квітня 2015 року директором з ризиків Блоку ризиків ПАТ «Укрсоцбанк», який скерований слідчому CВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, підтвердив повноваження працівника ПАТ «Укрсоцбанку» Цимбалова С.О. на подання заяви про повернення виконавчого документу.

23. ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області 24 липня 2013 року скерував ПАТ «Укрсоцбанк» заяву-відповідь, якою було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки така, на переконання посадових осіб відповідача, була подана неналежним представником через те, що ксерокопія довіреності не відповідала вимогам чинного законодавства.

Позиція Верховного Суду

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

24. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

25. Відповідно до частини першої статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

26. Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

27. Згідно з ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року касаційне провадження у справі відкрито з підстав визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України з метою перевірки доводів касаційної скарги, зокрема, про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

28. Зі змісту касаційної скарги слідує, що скаржник висловлює свою незгоду із застосуванням судами попередніх інстанцій положень підпунктів 2.11.1-2.11.4 Інструкції № 512/5, пункту 5.27 ДСТУ 4163-2003", підпункту 2.1. глави 4 розділу ІІ Порядку № 296/5, частини першої статті 181 та частини першої статті 287 КАС України.

29. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.

30. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки ТОВ «ХІКО» є неналежним позивачем у справі, Верховний Суд виходить за наступного.

31. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, у редакції станом на дату звернення позивача із позовом у цій справі, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

32. Згідно із частиною першою статті 6 КАС України, у редакції станом на дату звернення позивача із позовом у цій справі, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

33. Виходячи із положень статті 17 КАС України, у редакції станом на дату звернення позивача із позовом у цій справі, предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

34. Отже, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

35. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

36. Отже, рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи, зокрема, у разі якщо оспорювані рішення дії або бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

37. Спір у цій справі виник у зв`язку із відмовою відповідача повернути стягувачу виконавчий документ без виконання.

38. Як встановлено судами попередніх інстанцій, державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису, здійсненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. 14 вересня 2012 року за № 4329 про звернення стягнення на нерухоме майно а саме: нежитлові приміщення першого поверху літ. 24 по 37 загальною площею 463, 8 м кв, що знаходяться в будинку «А-9» за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2, передане передало в іпотеку ТОВ «ХІКО» за іпотечним договором від 27 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ХІКО» укладено іпотечний договір, проведено опис та арешт майна та передано його на реалізацію.

39. Водночас, 19 липня 2013 року стягувач у виконавчому провадженні - ПАТ «Укрсоцбанк» в особі уповноваженого представника подав до ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області заяву, у якій просив повернути виконавчий напис № 4329, вчинений 14 вересня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., припинити чинність накладених арештів та зняти з реалізації нерухоме майно, що належить ТОВ «ХІКО», зокрема: нежитлові приміщення першого поверху літ. 24 по 37 загальною площею 463, 8 м кв, що знаходяться в будинку «А-9» за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2, реєстраційний номер 22739447.

40. За таких обставин, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про відсутність порушення права позивача оскаржуваними діями відповідача, оскільки такі безпосередньо впливають на права та інтереси позивача як боржника у виконавчому провадженні, які позивач має право захистити шляхом звернення із відповідним позовом у порядку адміністративного судочинства.

41. Аналізуючи обґрунтованість доводів касаційної скарги щодо подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа представником, якщо довіреність такого представника прямо не містить вказівки про право представника подавати таку заяву Верховний Суд виходить із такого.

42. Спірним питанням у цій справі є правомірність дії відповідача щодо відмови повернути стягувачу виконавчий документ без виконання.

43. Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин (тут і надалі в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, Закон № 606-ХІV), визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

44. Відповідно до статті 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

45. Відповідно до частин першої, четвертої та п`ятої статті 9 Закону № 606-ХІV сторони можуть реалізовувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи.

Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

46. Частинами першою, другою статті 12 Закону № 606-ХІV визначено, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Стягувач має право подати заяву про видачу дубліката виконавчого документа, про поновлення строку його пред`явлення до виконання, про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа.

47. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 47 Закону № 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача

48. За змістом підпунктів 2.11.1-2.11.3 Інструкції №512/5 повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами: а) довіреністю фізичної особи; б) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо); в) рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна.

Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Оригінали документів, зазначених у пункті 2.11 цього розділу, або належним чином засвідчені їх копії приєднуються до матеріалів виконавчого провадження.

Після пересвідчення наявності у представника належним чином оформленої довіреності оригінал такої довіреності у разі потреби повертається представникові сторони виконавчого провадження.

49. Підпунктом 2.11.4 Інструкції № 512/5 визначено, що у випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред`явлення виконавчого документа на виконання, подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа, оскарження дій державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника державний виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій.

50. Відповідно до підпункту 2.11.5 Інструкції № 512/5 обмеження повноважень представника на вчинення певної виконавчої дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

51. Отже, у спірних правовідносин обов`язок державного виконавця повернути виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, стягувачу залежить від умови звернення із заявою представника стягувача, який має відповідні повноваження.

52. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що Законом № 606-ХІV не визначені повноваження представника у виконавчому провадженні, які повинні спеціально обумовлюватися довіреністю. Так, статтею 12 Закону № 606-ХІV, серед іншого, передбачено право стягувача особисто, або через представника, подати заяву про видачу дубліката виконавчого документа, про поновлення строку його пред`явлення до виконання, про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа. У зазначеному випадку державний виконавець відповідно до приписів підпункту 2.11.4 Інструкції № 512/5 зобов`язаний пересвідчитись, що представник стягувача уповноважений останнім на подання відповідної заяви, разом з тим порядок обмеження повноважень представника сторони виконавчого провадження окремо передбачено підпунктом 2.11.5 вказаної Інструкції.

53. Видана і оформлена відповідно до вимог закону довіреність, якою стягувач уповноважує свого представника представляти свої інтереси у органах ДВС, за умови відсутності застереження про обмеження повноважень представника на звернення із заявою про повернення без виконання виконавчого документа, є належним підтвердженням повноважень представника на реалізацію такого права стягувача у виконавчому провадженні.

54. Судами попередніх інстанцій встановлено, що стягувач у своєму листі від 17 квітня 2015 року, який скерований слідчому CВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, підтвердив повноваження працівника ПАТ «Укрсоцбанку» Цимбалова С.О. на повернення виконавчого документу.

55. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що представник ПАТ «Укрсоцбанк» Цимбалов С.О. був уповноважений на подання заяви про повернення виконавчого документу - виконавчого напису від 14 вересня 2012 року № 4329 стягувачу - ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки застережень щодо вчинення вказаних дій у довіреності не має.

56. Аналізуючи обґрунтованість касаційної скарги щодо долучення представником стягувача до заяви про повернення виконавчого документа без виконання копії довіреності, яка не засвідчена нотаріально, або в іншому передбаченому законодавством порядку Верховний Суд виходить за наступного.

57. Зі змісту статті 9 Закону № 606-ХІV слідує, що повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону.

58. Верховний Суд наголошує, що Закон не містить положень, які б вимагали обов`язкового нотаріального посвідчення довіреності.

59. Разом з тим, колегія суддів констатує, що в матеріалах справи наявні дві копії довіреності копія довіреності ПАТ «Укрсоцбанк» від 9 листопада 2012 року на представника Цимбалова Сергія Олександровича та обидві копії надані представником позивача.

60. При цьому, ухвалюючи оскаржуване рішення суду, суд першої інстанцій виходив з того, що додана до заяви про повернення виконавчого документу стягувачу копія довіреності на представника Цимбалова С.О. від 9 листопада 2012 року була оформлена нотаріально, завірена штампом з написом «З оригіналом згідно» та підписом представника.

61. Натомість, ухвалюючи оскаржуване рішення суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що при поданні заяви про повернення виконавчого документа, подавався оригінал довіреності від 9 листопада 2012 року, однак, всупереч частині другій статті 77 КАС України, апелянтом не спростовано вказаного твердження під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

62. Водночас, колегія суддів констатує, що у матеріалах справи відсутні матеріали виконавчого провадження, зокрема і поданої до ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області начальником управління примусового погашення заборгованості ЗКМ ПАТ «Укрсоцбанк» Цимбаловим С.О. заяви від 19 липня 2013 року №19.1-04/953 про повернення виконавчого напису № 4329, вчиненого 14 вересня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., припинення чинності накладених арештів та зняття з реалізації нерухомого майна, що належить ТОВ «ХІКО», із долученою до неї копією довіреності представника ПАТ «Укрсоцбанк».

63. Відтак, судами попередніх інстанцій досліджувалась копія довіреності представника стягувача - начальника управління примусового погашення заборгованості ЗКМ ПАТ «Укрсоцбанк» Цимбаловим С.О., отримана із невстановленого джерела, що не дозволяє дійти висновку, що судами оцінена саме та копія довіреності, яка була додана представником ПАТ «Укрсоцбанк» до заяви від 19 липня 2013 року №19.1-04/953 про повернення виконавчого напису № 4329, вчиненого 14 вересня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. та повинна зберігатися у матеріалах виконавчого провадження.

64. Статтею 90 КАС України визначено порядок оцінки доказів в адміністративних справах.

65. Відповідно до частин першої та другої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

66. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина третя статті 90 КАС України).

67. Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

68. Разом з тим, Верховний Суд зауважує, що суди попередніх інстанцій надаючи оцінку вказаній довіреності, не надали оцінку відповідності її критерію достовірності, визначеному статтею 75 КАС України, що є порушенням норм процесуального права.

69. Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

70. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалені у справі рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

71. Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

72. Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами попередніх інстанцій, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність їхніх висновків в цілому по суті спору.

73. З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України, а відтак оскаржувані судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначені статтею 242 КАС України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

74. Відповідно до частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

75. З огляду на викладене, а також ураховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з`ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх не встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

76. Таким чином, з огляду на приписи частини 2 статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

77. Суду першої інстанції під час нового розгляду необхідно витребувати від відповідача та дослідити у судовому засіданні оригінал матеріалів виконавчого провадження із залученням відповідних копій до матеріалів справи, зокрема, поданої до ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області начальником управління примусового погашення заборгованості ЗКМ ПАТ «Укрсоцбанк» Цимбаловим С.О. заяви від 19 липня 2013 року №19.1-04/953 про повернення виконавчого напису № 4329, вчиненого 14 вересня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., разом із долученою до неї копією довіреності представника ПАТ «Укрсоцбанк», оцінити достовірну копію довіреності представника Цимбалова С.О. і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права, а також прийняти рішення та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Висновки щодо розподілу судових витрат

78. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити частково.

2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2020 року у справі № 813/3333/17 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов