Справа № 380/1389/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1389/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

23 грудня 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

з участю:

позивача не прибув

представника відповідача Підгайний О.І.

при розгляді у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справи за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Львівській області.

Встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 14.02.2020 до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій міститься вимога скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2481-57 прийняту 16 травня 2019 року відповідачем, Головним управлінням ДПС у Львівській області.

У позовній заяві позивач вказує, що 31 січня 2020 року на адресу ОСОБА_1 надійшов супровідний лист Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.01.2020 № 61006838 з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 61006838 від 20.01.2020. В Постанові про відкриття виконавчого провадження вказано, що виконавче провадження відкрито на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмка) № Ф-2481-57 виданої 16.05.2019 Головним управління ДПС у Львівській області. Позивач після отримання цих документів звернувся до державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сидор Христини Михайлівни з проханням надати копію документа на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП№ 61006838. Після чого позивачу надано копію вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року №Ф-2481-57, у якій повідомлено про наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 21030,90 гривень. Звернувшись за консультацією до органу податкової служби стало відомо, що відповідна сума боргу обчислена у зв`язку із ти, що позивач будучи зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності повинен був сплачувати починаючи з січня 2017 року єдиний соціальний внесок незалежно від наявності доходу у розмірі не менше мінімально визначеного. Позивач з вимогою не погоджується, просить її скасувати.

Ухвалою від 18.02.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

Відповідачем 08.05.2020 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, мотивоване тим, що оскаржувану вимогу позивач отримав 03.09.2019 та пропустив 10-ти денний строк на оскарження вказаної вимоги.

Представник позивача 25.05.2020 подав заперечення проти залишення позовної заяви без розгляду у якому зазначає, що позивач вимогу не отримував, а підпис на повідомленні не є підписом позивача.

У судове засідання 23.12.2020 представник позивача не прибув, повідомлений судом належним чином про дату та час судового засідання особисто (а.с.128).

Оскільки представник не прибув без поважних причин, судом з урахуванням думки представника відповідача ухвалено продовжити розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача заявив клопотання про вирішення поданого 08.05.2020 клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке підтримав, просить таке задовольнити.

Суд дослідив матеріали справи, оцінив надані докази в їх сукупності та дійшов висновку, що адміністративний позов слід залишити без розгляду, з наступних підстав.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною четвертою статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

За положеннями частини другої статті 2 Закону № 2464-VI, виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону № 2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону № 2464-VI.

Облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464-VI.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно з абз. 3, 4 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно абз.9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Отже вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Аналогічного правового висновку щодо 10-ти денного строку для оскарження вимоги дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.01.2019 у справі № 802/983/18-а.

Судом встановлено, що спірну вимогу згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вручено позивачеві особисто 03.09.2019 (а.с.61).

Однак до адміністративного суду позивач звернувся через відділення поштового зв`язку лише 10.02.2020 та позов надійшов до суду 14.02.2020 згідно даних на вхідному штампі.

Таким чином, звернувшись до суду лише 10.02.2020 з позовом про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-2481-57, позивач безперечно пропустив 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом № 2464-VI.

12 лютого 2020 року Верховний Суд в рамках справи № 826/17798/18, адміністративне провадження №К/9901/22597/19 (ЄДРСРУ № 87602287) досліджував питання щодо тотожності понять в податковому законодавстві зокрема тих, які стосуються отримання та/або вручення податкового повідомлення - рішення.

Зокрема Верховний суд наголосив, що особистий підпис одержувача рекомендованого поштового відправлення є обов`язковим тільки у разі вручення поштового відправлення з позначками вручити особисто та судова повістка та не вимагається при оформленні вручення іншого рекомендованого поштового відправлення, зокрема, податкового повідомлення-рішення.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах міститься в постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №№ 639/4278/16-а (ЄДРСРУ №80481068) , 813/1517/16 (ЄДРСРУ № 80580104).

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходила як з буквального змісту приписів пункту 56. 18 статті 56, пункту 58.3 статті 58 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (оскільки, наведене регулювання не має очевидної алогічності, суперечності, двозначності), так і з логічно-змістовного тлумачення цих норм.

Так, відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України у зазначеній редакції фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Згідно з приписами статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Отже, законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася.

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено порядок надіслання податкового повідомлення-рішення, яке вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З огляду на викладене, виходячи з системного аналізу правових норм та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 56.18 статті 56, пункту 58.3 статті 58 ПК України, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду доходить висновку, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Суд зазначає, що перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками "Укрпошти" своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується.

Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 30 листопада 2020 року у справі №806/1943/18 адміністративне провадження № К/9901/2585/20.

У вказаній постанові КАС ВС наголосив, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто" або "Судова повістка" на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач (а не працівник поштового зв`язку).

Суд відзначає, що повідомлення про вручення оскаржуваної вимоги від 16 травня 2019 року не містить позначки "вручити особисто" (а.с.61), а тому особистого підпису та прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення не вимагало.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КАС ВС від 20 березня 2019 року у справі № 222/1402/16-а.

Таким чином, перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками "Укрпошти" своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного (наприклад, такі, як квитки про виїзд з території міста чи країни або інші докази, які свідчать про відсутність отримувача за адресою, вказаною в повідомленні про вручення поштового повідомлення).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КАС ВС від 13 березня 2019 року у справі № 639/4278/16-а.

За таких обставин наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу є достовірним доказом отримання ним оскаржуваної вимоги саме 03 вересня 2019 року.

Крім того, відповідно до висновку КАС ВС, викладеного у постанові від 7 березня 2018 року у справі № 554/7661/17 належними доказами на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного судового рішення є оригінал поштового конверту із відміткою дати відправки рішення судом першої інстанції, довідки відділення поштового зв`язку, або документального підтвердження судом першої інстанцій стосовно дати направлення та отримання скаржником оскаржуваного судового рішення.

Судом з долученого відповідачем повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що оскаржувана вимога доставлена за адресою реєстрації позивача 03.09.2019 року та працівником відділення поштового зв`язку зроблено відмітку про вручення позивачеві особисто (а.с.61).

Особистий підпис на повідомленні не вимагався, оскільки поштове відправлення не містить позначки вручити особисто

Суд зазначає, що представником позивача подано суду довідку відділення поштового зв`язку, отриману на адвокатський запит, відповідно до якої (а.с.98) на адресу АДРЕСА_1 на прізвище ОСОБА_1 поступив 03.09.2019р. рекомендований лист №308 у ВПЗ Стебник і був вручений 03.09.2019р..

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку про пропуск позивачем 10-ти денного строку звернення до суду з позовом про оскарження спірної вимоги, яку позивач отримав 03.09.2019 р.

Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду у 10-ти денний строк з 03.09.2019 р. позивачем та його представником жодних не подано.

З урахуванням викладеного, суд не визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції може залишити позовну заяву без розгляду і в тому випадку, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.

Відповідно до ч.5 ст. 240 КАС України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням)

Відтак судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанції №120 від 10.02.2020 (а.с.4) в сумі 840,80 грн підлягає поверненню з державного бюджету.

Керуючись ст. 122, 123, 240, 241-246, 248, 256, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив :

1. Позов ОСОБА_1 про скасування вимоги Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2481-57 від 16 травня 2019 року - залишити без розгляду.

3. Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету судовий збір сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень, 80 копійок) сплачений згідно квитанції №120 від 10.02.2020.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали складений 28.12.2020.

Суддя Коморний О.І.