Справа № 620/1655/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1655/20 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер" звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення відповідача від 28.01.2020 №0, №0 та №0.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 28.01.2020 №0 та №0. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Чернігівській області. Згідно реєстраційних даних, основним видом господарської діяльності товариства є 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 12.11.2019 №540, 541, 542, 543, 544, відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіку, наказу ГУДПС у Чернігівській області від 01.11.2019 №544, посадовими особами контролюючого органу було проведено документальну планову виїзну перевірку СТОВ "Інтер" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, валютного за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018. Перевірка проводилась у період з 13.11.2019 по 19.12.2019.

За наслідками перевірки ГУДПС у Чернігівській області складено акт від 26.12.2019 №270/05/30148677 (а.с. 28-88 т.1), у якому зазначено про порушення товариством:

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України:

занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду, яке сплачується до державного бюджету на загальну суму 591 415,00 грн., в т.ч. за листопад 2017 року на суму 519 415,00 грн.;

завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 625 795,00 грн., в т.ч. за грудень 2018 року на суму 625 795 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині не реєстрації податкових накладних.

На акт перевірки позивачем складені та направлені до ГУДПС у Чернігівській області заперечення (а.с. 93-103 т.1), які листом контролюючого органу від 27.01.2020 за №1026/10/25-01-05-01-06 залишені без задоволення (а.с. 104-115 т.1).

На підставі висновків, викладених у вказаному акті перевірки, ГУДПС у Чернігівській області винесено СТОВ "Інтер" податкові повідомлення-рішення від 28.01.2020 (а.с. 87-92 т.1):

- №0, яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 625 795,00 грн.;

- №0, яким позивачу нараховано штрафні санкції на суму 164 721,01 грн.;

- №0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 887 123,00 грн. (591 415,00 грн. за основним платежем та 295 708,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, СТОВ "Інтер" оскаржило їх в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 16.04.2020 за №13568/6/99-00-08-05-02-06 вони залишені без змін (а.с. 116-121 т.1).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, СТОВ "Інтер" звернулося до суду з відповідним адміністративним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент здійснення господарських операцій) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну території України) та послуг.

Відповідно до п.198.2, ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3, ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.201.1, 201.6 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

В пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 цієї ж статті податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2017 між СТОВ "Інтер" (замовник) та ТОВ "Стандарт Агроеко" (продавець) було укладено договір про надання послуг №05/09/2017, підписаний повноваженими представниками сторін та скріплений печатками, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати комплекс послуг по внесенню аміаку рідкого технічного спеціалізованою технікою виконавця на земельних ділянках замовника, а замовник прийняти та оплатити надані послуги, в порядку та на умовах визначених цим договором (а.с. 87-90 т.2).

Пунктом 1.2 Договору установлено такі умови виконання договору: норма внесення рідкого аміаку - 120 кг аміаку рідкого на гектар оброблюваної поверхні; вартість комплексу послуг внесення аміаку рідкого технічного з урахуванням вартості та доставки аміаку рідкого технічного становить - 1576,00 грн., в т.ч. ПДВ - 20% - 262,67 грн. без вартості дизельного палива, яке використовує сільгосптехніка для виконання послуг по внесенню аміаку.

Виконавець приступає до виконання комплексу послуг в строк, визначений замовником та після отримання передоплати в розмірі 100% вартості рідкого аміаку технічного з доставкою (пункт 2.1 Договору).

Загальна вартість комплексу послуг по внесенню аміаку рідкого технічного становить 3 940 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 656 666,67 грн. (згідно розрахунку, наведеного у таблиці), без вартості палива, яке використовується сільгосптехнікою для виконання робіт по внесенню аміаку, із розрахунку 8-9 літрів на 1 га внесення аміаку та сплачується по факту після виконання наданих послуг та підписання акту приймання-передачі наданих послуг додатково згідно розрахунку. Сторони дійшли згоди, що загальна вартість комплексу послуг може коригуватися в більшу або меншу сторону в залежності від остаточного розміру земельної ділянки і, відповідно, обсягу послуг, які фактично будуть виконані виконавцем за цим договором.

Відповідно до пункту 4.2 Договору, загальна вартість послуг, які фактично були виконані виконавцем за цим договором, фіксується сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг.

10.10.2017 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до вищевказаного Договору (а.с. 92-92 т.2), якою збільшено вартість комплексу послуг внесення аміаку рідкого технічного до 1 756,00 грн., в т.ч. ПДВ - 20% - 292,67 грн., а загальну вартість договору зменшено до 1 756 000,00 грн. (згідно розрахунку, наведеного у таблиці).

Аналогічний договір між сторони був укладений і 20.10.2016 за №21/10/2016. При цьому, ціна послуги внесення аміаку за гектар у вказаному договорі була визначена на рівні 300,00 грн. (а.с. 134-138 т.2).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договорів ТОВ "Стандарт Агроеко" було надано СТОВ "Інтер" комплекс послуг по внесенню аміаку рідкого технічного, що підтверджується такими належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку: актами наданих послуг від 03.05.2017 №54 на суму 30 600,00 грн., від 02.10.2017 №66 на суму 1 536 600,00 грн. (оброблено 975 га) та від 26.10.2017 №67 на суму 2 403 400,00 грн. (оброблено 1525 га) (а.с. 122, 123 т.1; 139 т.2); подорожніми листами від 03.05.2017, від 26.09-02.10.2017, від 03-25.10.2017 (а.с. 32, 33, 48 т.2).

Оплата за надані послуги проведена позивачем безготівково у повному обсязі, на підтвердження чого надано: рахунки на оплату від 04.09.2017 №71 на суму 3 940 000,00 грн. та від 10.10.2017 №80 на суму 1 756 000,00 грн. (а.с. 124 ,125 т.1); карткою по 631 рахунку за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 (а.с. 109-112 т.2); платіжні доручення від 23.05.2017 №319, від 06.09.2017 №52, від 18.10.2017 №1086, від 28.11.2017 №1322 та від 15.12.2017 №1454 (а.с. 113-116 т.2).

За наслідками здійсненої господарської операції ТОВ "Стандарт Агроеко" виписано податкові накладні від 03.05.2017 №2, від 18.10.2017 №5 та від 26.10.2017 №8 (а.с. 34, 38, 98 т.2).

При цьому, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Стандарт Агроеко" у період господарських взаємовідносин із СТОВ "Інтер" мало належну матеріально-технічну базу для виконання взятих на себе договорами зобов`язань.

Зокрема, відповідно до договорів фінансового лізингу, укладених із ПАТ КБ "Приватбанк", контрагентом було взято у платне користування, а після виплати всієї суми лізингових платежів у власність майно (трактори та агрегати для внесення зневодненого аміаку) (а.с. 164-232 т.1). Суд звертає увагу, що марки тракторів, відображені у подорожніх листах, відповідають маркам, вказаним у актах прийому-передачі майна до зазначених договорів.

Відповідно до договорів, укладених із ТОВ "Агріхаб-Южний" (від 29.09.2017 №02-2909/2017), із ПрАТ "ЕРУ ТРЕЙДІНГ" (від 13.03.2017 №2/1231) та із ПАТ "ДНІПРОАЗОТ" (від 28.02.2017 №150054, від 28.02.2017 №150055) (а.с. 233-239, 244-247 т.1, 248-250 т.1; 1-8 т.2), контрагентом позивача було придбано аміак рідкий технічний, який відповідав вимогам ГОСТ 6221-90. На підтвердження отримання аміаку від постачальників та внесення його на земельні ділянки СТОВ "Інтер", надано: накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей, видаткові накладні, накладні-вимоги на відпустку (внутрішнє переміщення) матеріалів, товарно-транспортні накладні (а.с. 11-14, 23-25, 27, 28, 29-31, 43-47 т.2).

Перевезення аміаку від постачальників здійснювалось автомобілями, орендованими ТОВ "Стандарт Агроеко" у ФОП ОСОБА_1 відповідно до договору від 01.02.2017 №02/02/2017 (а.с. 130-135 т.1).

Роботи по внесенню аміаку технічного на земельні ділянки СТОВ "Інтер" здійснювали гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 відповідно до договорів про виконання роботи від 01.08.2017 №13 та від 01.03.2017 №4 (а.с. 135-136 т.1, 9-10 т.2). Суд звертає увагу, що вказані виконавці відображені як механізатори у подорожніх листах від 03.05.2017, від 26.09-02.10.2017, від 03-25.10.2017.

Податкові накладні, складені контрагентом, зареєстровані у встановленому порядку в Єдиному реєстрі податкових накладних. Контрагент у встановленому порядку задекларував свої податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Розбіжностей в податковій звітності відповідачем не виявлено, що не заперечується ГУДПС у Чернігівській області.

Позбавлення платника податків права на податковий кредит за умови наявності в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином зареєстрованої податкової накладної є безпідставним.

Таким чином, податкова накладна, складена та зареєстрована після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку - продавцем, є для покупця товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

З наданих представником позивача доказів вбачається, що укладені товариством з контрагентом правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними. Правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач під час перевірки контрагента позивача використав інформацію ГУ ДФС у Київській області від 07.02.2018 №46/10-36-14-14/38692649 щодо того, що ТОВ "Стандарт Агроеко" здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту.

Однак, суд звертає увагу, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту притягнення до відповідальності контрагента позивача, не надано доказів винесення щодо вказаного товариства податкових повідомлень-рішень, наявності вироку у кримінальному провадженні щодо цього нього, тощо.

Висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків. Правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися виключно даними податкової інформації. Податкова інформація має оцінюватись судом з урахуванням інших доказів у справі. Аналогічна позиція відповідає висновкам Верховного Суду в рішенні у справі №804/939/16 від 20.03.2018.

Також відповідач зазначає про відсутність у ТОВ "Стандарт Агроеко" транспортних засобів, необхідних для внесення аміаку, та персоналу, який виконував послуги з внесення аміаку. Разом з тим, наведене не може бути самодостатнім підтвердженням нереальності господарської операції, оскільки господарська діяльність може здійснюватися шляхом залучення трудових ресурсів та транспорту в спосіб, зокрема, укладення цивільно-правових угод та господарських договорів.

Так, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженість дій між ними.

Таким чином, висновки про можливе порушення податкового законодавства контрагентом СТОВ "Інтер" не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїми контрагентами вимог закону. Водночас, доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, діяльності ТОВ "Стандарт Агроеко", прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди, відповідачем не надано.

Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємство-контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та платник податку на додану вартість, що підтверджується інформацією з бази даних, яка міститься на офіційному сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/).

Окрім того, суд зазначає, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

До того ж, висновки контролюючого органу про відсутність у ТОВ "Стандарт Агроеко" транспортних засобів, необхідних для внесення аміаку, та персоналу, який виконував послуги з внесення аміаку, спростовуються наданими позивачем доказами.

Судом встановлено, що позивач має належним чином оформлені первинні документи, які повністю відповідають вимогам Податкового кодексу України та відображають зміст господарської операції, в результаті якої вони складені.

Також необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціям з вищевказаним контрагентом.

У свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано будь-яких інших доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаної операції з отримання позивачем послуги, невідповідність цієї операції дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування податкового кредиту.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.01.2020 №0 в частині донарахування СТОВ "Інтер" податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 417 770, 00 грн. та №0 в частині донарахування позивачу податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 704 996,00 коп. (469 997,00 грн. за основним платежем та 234 999,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Також із наданого відповідачем розрахунку по спірним податковим повідомленням-рішенням судом встановлено, що СТОВ "Інтер" нараховано основні зобов`язання та штрафні санкції, у зв`язку із ненарахуванням позивачем податку на додану вартість під час використання паливно-мастильних матеріалів поза межами господарської діяльності.

Позивач не згоден із цим нарахуванням, однак, на підтвердження своєї правової позиції та на спростування нарахованих контролюючим органом зобов`язань не надав жодних пояснень та документальних підтверджень.

За наведених обставин, суд погоджується із позицією контролюючого органу щодо нарахування СТОВ "Інтер" грошових зобов`язань та штрафних санкцій з податку на додану вартість за використання паливно-мастильних матеріалів поза межами господарської діяльності.

Під час перевірки також було встановлено, що СТОВ "Інтер" надає працівникам послуги з харчування (обіди та вечері) з використанням як придбаних так і власних (молоко, м`ясо) продуктів харчування. Вартість одного обіду товариством визначено як 2,50 грн. без ПДВ, одна вечеря - 0,83 грн. без ПДВ.

В акті перевірки від 26.12.2019 №270/05/30148677 зазначено, що в бухгалтерському обліку вартість придбаних продуктів харчування відображено на рахунку 281 "Товари на складі", вартість власновирощених (виготовлених) продуктів харчування - на рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва". Наприкінці місяця вартість використаних продуктів харчування із зазначених рахунків списувалась на рахунок 235 "Обслуговуюче виробництво (їдальня)".

Разом з тим, проведеним аналізом даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що загальна вартість послуг з харчування працівників за відповідний місяць є нижчою від вартості використаних продуктів харчування (перелік податкових накладних, зареєстрованих платником в Реєстрі на послуги з харчування та вартість використаних продуктів харчування детально наведено в акті перевірки).

За наведених обставин, шляхом співставлення наданих СТОВ "Інтер" первинних документів, ГУДПС у Чернігівській області встановлено, що загальна вартість продуктів харчування, яка була використана товариством за 2017 - 2018 роки становить 1 437 728,81 грн., тоді як обсяги постачання для цілей визначення податком на додану вартість становлять лише 36 413,60 грн., різниця - 1 401 315,21 грн.

Згідно із п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Під ринковою ціною розуміється ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (пп. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (пп. 14.1.218 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у цій справі податковим органом доведено та не спростовано позивачем факт надання СТОВ "Інтер" послуг з харчування по ціні нижче звичайної. При цьому, як під час перевірки та і до суду позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження економічної обґрунтованості ціноутворення вартості харчування працівників. Також не надано первинні документи та/або дані бухгалтерського обліку, що свідчать про відповідність зазначених товариством цін рівню звичайних.

Твердження позивача, що під час перевірки контролюючим органом не проводилось та не брались до уваги, а ні маркетингові дослідження ринку, а ні будь-які інші експертні висновки, що могли б встановити не відповідність ціноутворення вартості харчування працівників, та звичайних (ринкових) ціна на аналогічні послуги, суд вважає необґрунтованими, оскільки ГУДПС у Чернігівській області в акті перевірки наведено таблицю з детальним описом та аналізом наданих СТОВ "Інтер" послуг з харчування.

Також суд вважає необґрунтованими доводи товариства про прийняття контролюючим органом за основу вартості послуг суб`єктів ресторанного бізнесу, які є неспівставними для цілей визначення господарської мети надання послуг харчування для СТОВ "Інтер", оскільки під час перевірки для визначення вартості послуг харчування застосовано вартість продуктів харчування, які використано позивачем, а не ресторанні ціни чи будь-які інші ціни.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками ГУДПС у Чернігівській області про порушення товариством вимог ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим СТОВ "Інтер" занижено показники у рядку 1.1 Декларацій "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою" на загальну суму 280 262,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк