Справа № 569/17067/15-а
Суддя: Л.А. Жуковська
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Самкова Т.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: Гребенюк З.Я.,
позивача: представник Пилипів І.І.
третьої особи позивача: представник не прибув,
відповідача: представник не прибув,
розглянувши адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління Держпраці у Рівненській області
доУправління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації, Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної Ради
про визнання медичного висновку недійсним,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації, Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління Держпраці у Рівненській області про визнання медичного висновку недійсним.
Рівненський міський суд Рівненської області постановою від 15.06.2017 у задоволенні позову відмовив.
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 в рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 08.07.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 15.06.2017 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 скасовано і направлено справу на новий розгляд до Рівненського міського суду Рівненської області.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22.07.2020 справу передано на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду.
Ухвалою суду від 25.08.2020 прийнято дану справу до провадження судді Рівненського окружного адміністративного суду Жуковської Л.А. та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 10.09.2020 на 09:30 год.
Ухвалою суду від 10.09.2020 розгляд справи відкладено до 24.09.2020 до 09:30 год.
24.09.2020 судове засідання у справі не відбулось, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді.
Ухвалою суду від 06.10.2020 розгляд справи відкладено до 22.10.2020 до 12:00 год.
22.10.2020 судове засідання у справі не відбулось, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді.
Ухвалою суду від 02.11.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено розгляд справи до 24.11.2020 до 09:30 год.
Ухвалою суду від 24.11.2020 розгляд справи відкладено до 10.12.2020 до 14:30 год.
У судовому засіданні, призначеному на 10.12.2020, оголошено перерву до 22.12.2020 до 16:30 год.
У судове засідання 22.12.2020 прибула позивач та її представник.
Ухвалою суду, постановленою 22.12.2020, без виходу судді до нарадчої кімнати вирішено розгляд справи продовжити за даною явкою сторін.
У судовому засіданні, призначеному на 22.12.2020, судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі.
Представник позивача щодо закриття провадження у справі заперечував.
Розглянувши питання щодо закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.
Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).
Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування свого порушеного права або законного інтересу.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як свідчить зміст позовних вимог, позивачка оскаржує медичний висновок клініко-експертної комісії управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації від 30.01.2014 №03-05/855/Г про стан здоров`я громадянки ОСОБА_1 . Оспорюваний медичний висновок зроблений управлінням охорони здоров`я на запит територіального управління Держгірпромнагляду у Рівненській області в рамках проведення службового розслідування.
Підставою звернення до суду з цим позовом стало невдоволення позивача з викладеними у медичному висновку твердженнями про те, що звернення до лікарів різних лікувально-профілактичних закладів з приводу дисциркуляторної енцефалопатії першого, другого ступеня, артеріальної гіпертензії, тривале амбулаторне та стаціонарне лікування з послідуючим встановленням групи інвалідності не відноситься до наслідків перенесеної невротичної реакції ситуаційного характеру.
Позивач вважає, що оскаржуваний медичний висновок заперечує обставину отримання нею інвалідності під час виконання службових обов`язків, у зв`язку з чим роботодавцем не визнано цей факт.
Координаційну, консультативну та дорадчу функції з питань організації роботи КЕК здійснює МОЗ України (п. 1.4 розділу І "Загальні положення" Положення № 693).
Згідно з п.2.1 розділу ІІ " Основні завдання КЕК" Положення № 693 КЕК проводить клініко-експертну оцінку якості та обсягів медичної допомоги та медичних послуг шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації, наявності відповідної кваліфікації спеціалістів за напрямом надання медичної допомоги та медичних послуг.
Пунктом 4.1 розділу IV "Склад КЕК та порядок роботи" Положення №693 передбачено, що для розгляду питань діагностики, лікування і реабілітації до складу КЕК входять спеціалісти, які мають спеціальності, перелік яких визначений Номенклатурою лікарських спеціальностей, затвердженою наказом МОЗ України від 19 грудня 1997 року № 359, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 14 січня 1998 року за № 15/2455.
Відповідно до п.4.6 розділу IV "Склад КЕК та порядок роботи" Положення №693 КЕК проводить клініко-експертну оцінку якості та обсягів надання медичної допомоги та медичних послуг шляхом здійснення як виїзних, так і безвиїзних заходів, а саме: оцінка структури, процесів та результатів медичної допомоги та медичних послуг; оцінка надання медичної допомоги та медичних послуг; контроль за реалізацією управлінських рішень; оцінка відповідності кваліфікаційним вимогам медичних працівників, у тому числі керівників закладів охорони здоров`я; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги та медичних послуг; забезпечення прав та безпеки пацієнтів під час надання їм медичної допомоги та медичних послуг.
Таким чином, клініко-експертна комісія у даному випадку не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а її висновки не породжують обов`язкових юридичних наслідків для позивача, а є носієм певної інформації.
Відтак, спір, що розглядається, за своїм характером не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, установленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Отже, адміністративні суди не є "судом, встановленим законом" для розгляду цього спору.
Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у даній справі.
Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Враховуючи викладене, суд вважає, що даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
Натомість за суб`єктним складом сторін та сутністю спору він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись статтями 238, 239, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу суду складено 28 грудня 2020 року

Суддя Л.А. Жуковська