Справа № 803/1149/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 рокуСправа № 803/1149/18 пров. № А/857/12632/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року (суддя Дмитрук В.В., м.Луцьк, повний текст складено 1 серпня 2018 року) в справі за його позовом до Головного управління ДПС у Волинській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення пені, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду з позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі ОДПІ; правонаступник Головне управління ДПС у Волинській області (далі Головне управління) та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області(далі УДКСУ) в якому просив:

зобов`язати відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування сум податку на додану вартість (далі ПДВ) за періоди листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року у загальному розмірі 3753558 грн;

стягнути з Державного бюджету України (далі ДБУ) пеню за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за періоди листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року у розмірі 3588462,49 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року позов задоволено частково (далі Рішення суду). Зобов`язано ОДПІ внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування на користь ФОП сум ПДВ за листопад-грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року в загальному розмірі 3753558 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовими рішення, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що ОДПІ не наділена повноваженнями щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідних даних для відшкодування на користь позивача сум ПДВ. Такими повноваженнями наділена виключно Державна фіскальна служба України (далі ДФС). Окрім того зазначає, що по заявах поданих про відшкодування сум ПДВ до 01.02.2016 такі суми підлягають внесенню до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Позивач також не погодився з рішенням суду в частині вимог у задоволенні яких йому було відмовлено, просить скасувати рішення суду у відповідній частині та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що період нарахування пені позивачем зазначено з 01.11.2011 по 31.05.2018 (до моменту звернення з позовом до суду). Відмова суду у задоволенні названої вимоги не містить правового обґрунтування.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано (далі Постанова суду). Ухвалено нову постанову, якою:

у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання контролюючого органу внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування на користь ФОП сум ПДВ відмовлено;

позовну вимогу в частині стягнення з ДБУ на користь ФОП пені за порушення строків відшкодування сум ПДВ за деклараціями за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року за період з 2011 року по 21.06.2015 - залишено без розгляду;

зобов`язано контролюючий орган нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до пунктів 200.15, 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК) за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року.

За наслідками касаційного оскарження Головним управлінням Постанови суду в частині задоволених вимог, постановою Верховного Суду від 6 жовтня 2020 року (далі Постанова суду-1, Суд відповідно) касаційну скаргу Головного управління задоволено частково. Постанову суду скасовано в частині зобов`язання Головного управління нарахувати та виплатити ФОП пеню, відповідно до пунктів 200.15, 200.23 статті 200 ПК за період з 22.06.2015 року по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті Постанову суду у справі №803/1149/18 залишено без змін.

При цьому, цей Суд вказав, що судом апеляційної інстанції неправильно обраховано початок перебігу строку з якого позивач, має право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ, а отже суд апеляційної інстанції фактично не перевірив строк звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами, чим порушив норми процесуального права.

Також зауважив, що дата звернення позивача до суду про стягнення пені, а саме 21.06.2018, не є датою з якою норми ПК пов`язують початок перебігу строку для такого звернення (1095 днів).

Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, від представника позивача 17.12.2020 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням в іншому судовому засіданні. Вказано, що докази перебування в іншому судовому засіданні будуть надані за необхідності.

Розглянувши вказане клопотання суд апеляційної інстанції вважає, що таке задоволенню не підлягає, так як представником позивача не представлено належних доказів, що посвідчують поважні причини його неможливості прибути у судове засідання, крім того, явка сторін у даній справі не визнавалась обов`язковою та зважаючи на те, що справа уже розглядалась в суді апеляційної та касаційної інстанцій, суд вважає, що її розгляд можливий на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 05.06.2002 перебуває на обліку в ОДПІ, як платник податків, основний вид діяльності КВЕД 49.41 вантажний автомобільний транспорт (т.1 а.с.10-11).

В межах здійснення підприємницької діяльності протягом різних періодів часу у позивача виникло від`ємне значення ПДВ, яке підлягало бюджетному відшкодуванню. В ході здійснення перевірки правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування з ПДВ, за результатами яких складено відповідні акти перевірки було винесено податкові повідомлення-рішення щодо зменшення сум бюджетного відшкодування з ПДВ.

За наслідками оскарження таких податкових повідомленьрішень (далі ППР), вимоги позивача про їх скасування були задоволені. Підтвердженням названих обставин є:

постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року у справі №2-а-19080/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР №/3 від 17.10.2008). Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за листопад 2007 року на суму 201708 грн;

постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року у справі №2а-2420/10/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР №/3 від 11.12.2009. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за квітень 2008 року на суму 198549 грн;

постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року у справі №2а-19267/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР №/3 від 19.12.2008. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за травень 2008 року на суму 265256 грн;

постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2012 року у справі №2а-19268/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР №/3 від 19.12.2008. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за червень 2008 року на суму 134340 грн;

постанова Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2014 року у справі №2а-1080/10/0370 якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 02.04.2009. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за серпень 2008 року на суму 139580 грн;

постанова Волинського окружного адміністративного суду від 4 червня 2010 року у справі №2а-1235/10/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР №/3 від 09.04.2010, №/3 від 09.04.2010, №/3 від 15.04.2010, №/3 від 15.04.2010, №1/2 від 17.05.2010, №1/0 від 16.02.2010, №/2 від 20.05.2010. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ в загальному розмірі 380704 грн, а саме: за вересень 2009 року на суму 5670 грн, за жовтень 2009 року на суму 114401 грн, за листопад 2009 року на суму 152 513 грн, за грудень 2009 року на суму 108120 грн;

постанова Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року у справі №2а-3463/10/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР від 19.11.2010 №/3, №/3, №/3, №/3, №/2. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ в загальному розмірі 1853588 грн, а саме: за березень 2010 року на суму 752308 грн; за квітень 2010 року на суму 608657 грн; за травень 2010 року на суму 260702 грн; за червень 2010 року на суму 231921 грн;

постанова Вищого адміністративного суду України від 12 лютого 2013 року у справі №2а-14540/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР від 22.02.2008 №/0, від 22.02.2008 №/0. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за листопад 2007 року на суму 126468 грн;

постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2011 року у справі №2а-17847/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР №/0 від 01.04.2008. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за грудень 2007 року на суму 215208 грн;

постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року у справі №2а-19356/09/0370, якою визнано протиправним та скасовано ППР №/3 від 22.01.2009. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за липень 2008 року на суму 238157 грн.

Таким чином, вказаними рішеннями судів в період 2012-2014 років встановлено неправомірність рішень контролюючого органу щодо відмови позивачу у бюджетному відшкодуванні та обґрунтованість декларування позивачем ПДВ на загальну суму 3753558 грн (т.1 а.с.15-41).

Відповідно до підпунктів 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У пункті 56.18 статті 56 ПК визначено, що у разі звернення платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 102.5 статті 102 ПК передбачено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Пункт 200.7 статті 200 ПК закріплює, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пункт 200.15 статті 200 ПК у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення (пункт 200.23 статті 200 ПК).

Зважаючи на викладені вище норми, необхідно вказати, що статтею 102 ПК передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість. Визначений законодавцем строк в 1095 днів свідчить на користь того, що Податковим кодексом України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Після закінчення процедури судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний вчинити належні дії по бюджетному відшкодуванню, у разі не вчинення належних дій, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Необхідно вказати, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з ДБУ мала бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

При цьому, початок перебігу вказано строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ (що є також датою початку строку для нарахування пені, оскільки вимоги щодо відшкодування пені нерозривно пов`язані із фактом існування заборгованості бюджету), і такою датою є наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 ПК, який обраховується від дати фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову позивача + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних днів на відшкодування органами казначейства.

Згідно пункту 1.21 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Отже статусу бюджетної заборгованості невідшкодовані суми ПДВ набувають на наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 ПК, тому саме з вказаної дати платник податків набуває право на нарахування пені та звернення до суду про її стягнення.

У Постанові суду-1 Суд зазначив, що при зверненні платника податків до суду в першу чергу судом мають бути перевірені строки звернення до суду з позовними вимогами, в розглядуваному випадку, про стягнення пені за порушення строків відшкодування ПДВ.

Так, початок перебігу вказаного строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ, проте такої встановлено фактично не було.

Крім того, позивач, з дати отримання перелічених вище судових рішень про підтвердження його права на бюджетне відшкодування не вчиняв будь-які дії з метою його отримання, зокрема звернення до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності контролюючого органу щодо невідшкодування сум ПДВ.

При цьому, право на стягнення пені прямо залежить від права на бюджетне відшкодування, а саме від дотримання строків звернення про відшкодування грошових зобов`язань, передбачених пунктом 102.5 статті 102 ПК.

Пропуск строку передбаченого зазначеною нормою щодо відшкодування грошових зобов`язань вказує на відсутність підстав для звернення і з вимогою про стягнення пені на не відшкодовані грошові зобов`язання строк звернення за відшкодуванням яких пропущено.

Щодо задоволених вимог в частині зобов`язання контролюючого органу нарахувати та виплатити позивачу пеню, за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року, то Суд вказав, що в цій частині суд апеляційної інстанції неправильно визначив початок перебігу строку з якого позивач, має право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ.

Як вбачається з встановлених обставин справи судовими рішеннями в період 2012-2014 років (а саме: від 24.10.2012, від 27.11.2013, від 18.04.2012, від 18.07.2012, від 17.03.2014, від 04.06.2010, від 11.06.2014, від 12.02.2013, від 18.02.2011, від 28.11.2012), які набрали законної сили, встановлено неправомірність рішень контролюючого органу щодо відмови позивачу у бюджетному відшкодуванні та обґрунтованість декларування позивачем ПДВ на загальну суму 3753558 грн.

Початком перебігу такого строку є набуття статусу бюджетної заборгованості невідшкодованих сум ПДВ, тобто наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 ПК, та з якого фактично і розпочинається нарахування такої пені. Тобто у цій справі, враховуючи наявність 10 судових рішень, початком перебігу строку звернення позивача до суду є 10 різних дат, в залежності від дати фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову позивача.

Відтак, виконуючи вимоги Суду, що наведені у Постанові суду-1, суд апеляційної інстанції під час нового розгляду справи встановив наступне.

Так постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2011 у справі №2а-17847/09/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2007 року на суму 215208 грн, отримано ОДПІ 05.03.2011, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 16.03.2011 (від дати фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних днів на відшкодування органами казначейства) та тривав 1095 днів, тобто до 15.03.2014;

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012 у справі №2а-19267/09/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2008 року на суму 265256 грн отримано ОДПІ 03.05.2012, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 16.05.2012 та тривав 1095 днів, тобто до 16.05.2015;

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2012 у справі №2а-19268/09/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2008 року на суму 134340 грн, отримано контролюючим органом 27.07.2012, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 08.08.2012 та тривав 1095 днів, тобто до 08.08.2015;

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 у справі №2а-19080/09/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2008 року на суму 201708 грн, отримано ОДПІ 13.11.2012,відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 23.11.2012 та тривав 1095 днів, тобто до 23.11.2015;

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2012 у справі №2а-19356/09/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2008 року на суму 238157 грн, отримано відповідачем 06.12.2012, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 18.12.2012 та тривав 1095 днів, тобто до 18.12.2015.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 12.02.2013 у справі №2а-14540/09/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2007 року на суму 126468, отримано ОДПІ 25.02.2013, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 11.03.2013 та тривав 1095 днів, тобто до 10.03.2016;

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 у справі №2а-2420/10/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2008 року на суму 198549, отримано податковим органом 11.12.2012, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 23.12.2013 та тривав 1095 днів, тобто до 22.12.2016;

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 у справі №2а-1235/10/0370, якою залишено без змін постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.06.2010, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування ПДВ на суму 380704, отримано ОДПІ 23.12.2013, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 08.01.2014 та тривав 1095 днів, тобто до 07.01.2017;

Постанову Вищого адміністративного суду України від 17.03.2014 у справі №2а-1080/10/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування ПДВ за серпень 2008 року у сумі 139580, отримано ОДПІ 26.03.2014, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 07.04.2014 та тривав 1095 днів, тобто до 06.04.2017;

Постанову Вищого адміністративного суду України від 11.06.2014 у справі №2а-3463/10/0370, якою встановлено правомірність бюджетного відшкодування на суму 1853588, отримано ОДПІ 04.07.2014, відтак початок перебігу строку з якого позивач, мав право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ настав 16.07.2014 та тривав 1095 днів, тобто до 15.07.2017 (т.1 а.с.239).

З позовом до суду про стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року ФОП звернувся 21.06.2018 (т.1 а.с.4), тобто з пропуском 1095-денного строку встановлено пунктом 102.5 статті 102 ПК.

Між тим, суд апеляційної інстанції в ході розгляду справи не ставить під сумнів встановлені у цій справі фактичні обставини справи, зокрема щодо беззаперечного права позивача на отримання відповідних узгоджених сум бюджетного відшкодування ПДВ за спірні періоди.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене також узгоджується із нормами частини четвертої статті 77 КАС (в редакції, чинній на час нового апеляційного розгляду цієї справи на виконання вимог Постанови суду-1).

Проте, зважаючи на висновки, що вказані у Постанові суду-1 та вказівки Суду щодо необхідності перевірки обставин строку звернення позивача до суду з позовом про стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язано Головного управління нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до пунктів 200.15, 200.23 статті 200 ПК за період з 22.06.2015 по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року, враховуючи вказане вище, слід залишити без розгляду.

Статтею 319 КАС встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно частин третьої, четвертої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, встановлено, що ФОП пропущений встановлений пунктом 102.5 статті 102 ПК строк звернення до суду з розглядуваною позовною вимогою і ним не заявлено про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної вимоги у відповідній частині без розгляду.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року в частині відмовлених позовних вимог про зобов`язано Головного управління ДПС у Волинській області нарахувати та виплатити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 пеню, відповідно до пунктів 200.15, 200.23 статті 200 Податкового кодексу України за період з 22 червня 2015 року по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеного у деклараціях з податку на додану вартість за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року, скасувати та прийняти постанову, якою позовну заяву в цій частині залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.