Справа № 317/3392/20
Суддя: Філіпова І. М.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 29.12.2020
Справа № 317/3392/20
Провадження № 2-а/334/217/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Єременко А .В.,

представника позивача Прінь В. О., Федоща Н. М.,

відповідача Джалагонія Б. О.,

представника відповідача Прядко Д. В.,

перекладача Мікадзе М. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом Запорізького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, заборону в`їзду на територію України, затримання та поміщення у пункт тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду Запорізької області за підсудністю надійшов адміністративний позов Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про затримання та примусове видворення особи, заборону подальшого в`їзду до країни.

Позивач просить затримати громадянина Грузії ОСОБА_1 , та примусово видворити за межі України, заборонивши в`їзд до країни строком на п`ять років.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, в що 29.12.2020 з Державної установи «Біленьківська виправна колонія» (№ 99) після відбування покарання (у період з 2013 - 2020 роки) буде звільнено громадянина Грузії ОСОБА_1 , засудженого 04.07.2013 року Сосніським районним судом м. Черкаси за ч. 4 ст. 187 КК України до 12 років позбавлення волі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.02.2016 року зараховано строк тримання під вартою з 09.06.2011 року по 19.11.2013 року включно, відповідно до ст.71 ч.5 КК України, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

У громадянина ОСОБА_1 відсутній будь-який документ, що підтверджує його особу, відповідно відсутні документи, які б надавали право законно перебувати на території України або документи по якому він може здійснити виїзд з території України. В особовій справі, яка знаходиться в ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» в наявності копія сторінки паспортного документа №09AL99355, виданого 05.08.2009 року громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 відмовився від заповнення анкети про проведення перевірки належності до громадянства Грузії. написання заяви про звільнення від сплати консульського збору та підписання згоди на обробку персональних даних, що є ухиленням від співпраці з міграційною службою та свідчить про його намір перебувати незаконно на території України.

У зв`язку з відсутністю згоди ОСОБА_1 на обробку персональних даних, запит до консульського відділу Посольства Грузії в Україні було повернуто без виконання.

Позивач вважає, що оскільки громадянин ОСОБА_1 порушує міграційне законодавство України, його перебування на території України створює умови до виникнення суспільно-небезпечних передумов до негативного впливу на «кримінальне середовище», існує ймовірність, що ОСОБА_1 буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення.

29.12.2020 року представником відповідача було надано відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. За змістом ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийняття рішення про примусове видворення можливо за умови попереднього прийняття рішення про примусове повернення, за умови що таке рішення не виконано або якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець буде ухилятися від виконання такого рішення.

В судове засідання з`явились представники Запорізького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Федоша Н.М., Прінь В. О., які позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Надали пояснення аналогічні тим, що містяться у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав зазначених у відзиві.

Відповідач пояснив, що має намір самостійно виїхати за межі України до Грузії, щоб у подальшому він міг повернутися до України та проживати тут на законних підставах, оскільки в Україні проживає його мати, яка є громадянкою України, та яка через свій вік потребує догляду. Пояснив, що анкету для ідентифікації та отримання документів вже підписав, раніше не підписував, оскільки не розумів зміст документів та що вони потрібні для виїзду з України до Грузії.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія» (№ 99). Строк відбування покарання закінчується 29.12.2020 р.

Оскільки зазначені обставини визнаються учасниками справи, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому відповідно до приписів ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Відповідно до копії сторінки паспортного документа №09AL99355, виданного 05.08.2009 року громадянину Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач є громадянином Грузії, що він підтвердив у судовому засіданні.

Згідно листа Управління Служби безпеки України в Запорізькій області № 59/3/3-1423 від 23.11.2020 р., ОСОБА_1 після звільнення з місць позбавлення волі має намір перебувати на території України без відповідних дозвільних документів.

Згідно акту від 20.11.2020 року ОСОБА_1 відмовився від заповнення анкети про проведення перевірки належності до громадянства Грузії, написання заяви про звільнення від сплати консульського збору та підписання згоди на обробку персональних даних.

У судовому засіданні було встановлено, що вказану анкету відповідач підписав 09.12.2020 року. З пояснень відповідача вбачається, що зазначені документи він не підписував тому, що не розумів їх зміст та мету їх оформлення.

У відповідності до п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI), іноземці або особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства, відсутній договір про реадмісію.

Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», в судовому засіданні не встановлено.

В силу вимог частини першої статті 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (частина четверта Закону №3773-VI).

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону №3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

З аналізу наведених норм слідує, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення.

Подібну правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі №359/8674/16-а, від 28 лютого 2019 року у справі №754/2198/17, від 12.06.2020 року №754/2199/17.

Судом встановлено, що компетентним органом рішення про примусове повернення відповідача не приймалося. Відповідач 09.12.2020 року підписав необхідні документи для підтвердження належності до громадянства Грузії, виготовлення документів на повернення до Батьківщини. Станом на день розгляду справи відповідь з консульського відділу Посольства Грузії не надходила.

Частиною другою статті 183-7 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов`язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Таким чином, клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач не має документів, у нього відсутній дохід та він не зможе працевлаштуватися, тому продовжуватиме ухилятися від виконання рішення щодо примусового видворення за межі України. Проте відповідач у судовому засіданні пояснив, що в Україні проживає його родина з якою він має намір проживати разом, від дійсно бажає мешкати в Україні на законних підставах, ним було вчинено дії необхідні для отримання документів для виїзду з Грузії, крім того, щодо нього встановлено адміністративний нагляд протягом одного року для забезпечення його належної поведінки та попередження вчинення нових злочинів.

Ураховуючи, що компетентним органом рішення про примусове повернення відповідача не приймалось, позивачем не доведено факту того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, підстави для його затримання відповідно до статті 183-7 КАС України відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 90, 241-246, 250, 288, 289, 371 КАС України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Запорізького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, заборону в`їзду на територію України, затримання та поміщення у пункт тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження , зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Проголошення повного тексту рішення 29.12.2020 року о 16.00.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач: Запорізькій районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, , місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальойну, буд. 12Б;

Відповідач: ОСОБА_1 , громадянин Грузії, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання не відоме, відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія №99», за адресою: Запорізька область, с. Біленьке, вул. Запорізька, буд. 32.

Суддя: Філіпова І. М.