Справа № 640/10723/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року м. Київ № 640/10723/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2018 року №Ф-251629-17.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що станом на 31.01.2017 року був особою пенсійного віку (виповнилося 74 роки) та, відповідно, звільнений від сплати єдиного соціального внеску. Вказує, що у вимозі не зазначено за який період недоїмка та за який вид єдиного соціального внеску. Зауважує, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично вийшов на пенсію у 2005 році у віці 62 років за вислугу строків служби. Також зазначає, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС у 1987-1988 роках. Таким чином, зауважує, що у 2003 році досяг пенсійного віку (60 років) та мав право на оформлення пенсії за віком, проте, на підставі статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та на підставі посвідчення серія НОМЕР_1 оформив одну із можливих для нього видів пенсії. Вважає, що відповідає критеріям особи, яку звільнено від сплати ЄСВ, оскільки є пенсіонером за віком з 2003 року (досяг пенсійного віку 60 років) та отримує пенсію на підставі посвідчення серія НОМЕР_1 , з огляду на що податковий орган не мав законних підстав для нарахування йому єдиного соціального внеску.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представником відповідача через канцелярію суду 30.07.2019 року подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та стверджує про правомірність прийнятого ним рішення. Звертає увагу, що відбулися зміни з 01.01.2018 року, відповідно до яких звільняються від сплати за себе єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої статті 4 Закону №2464, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку та, оскільки позивач отримував пенсію за вислугу років, та відповідно до зазначених змін, податкова вимога була сформована правомірно.

Оскільки на день розгляду справи Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві перебуває в стані припинення (запис від 01.08.2019 року) у зв`язку з реорганізацією податкового органу на підставі Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №682-р «Питання Державної податкової служби», суд дійшов висновку про необхідність здійснення на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України заміни первинного позивача - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві на його процесуального правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (далі також - ГУ ДПС у м. Києві).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (податковий номер платника податків НОМЕР_2 ) зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 05.11.2012 року Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією за № 0027987.

Позивач зареєстрований платником податку третьої групи без сплати ПДВ з 01.12.2012 року, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 25.09.2014 року №59/р/26-57-17-04-20.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС (категорія 2), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 19.06.2003 р. та копією посвідчення серії НОМЕР_3 .

Також ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугою років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого 20.01.2005 року.

Головним управлінням ДФС у м. Києві засобами інформаційної системи ДФС в автоматичному режимі було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 13.02.2018 року № Ф-251629-17, станом на 31.01.2017 року зі сплати єдиного внеску на загальну суму 13 003,48 грн. та направлено позивачу.

Згідно відзиву представником відповідача зазначено, що в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), обліковуються:

- щоквартальні нарахування єдиного внеску за період з ІІІ кварталу 2013 року по ІV квартал 2016 року, як фізичній особі-підприємцю, що перебував на спрощеній системі оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць;

- автоматичне нарахування єдиного внеску за січень-грудень 2017 року (від 09.02.2018 року), як фізичній особі-підприємцю, що перебував на загальній системі оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктами 59.1 та 59.3 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відносини, що виникають щодо нарахування та ведення обліку єдиного соціального внеску, врегульовані Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі також - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, вищенаведена стаття передбачає виключний перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Відповідно до статті 2 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» трудові пенсії діляться на пенсії: за віком; за інвалідності; у разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон № 1058-IV) за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Із набранням чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» правове регулювання спірних правовідносин відбулися зміни.

Так, частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI викладено у новій редакції: "Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування".

Таким чином, із набранням чинності Законом України № 2148-VIII 11.10.2017 року фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, також звільняються від сплати за себе єдиного внеску у разі отримання пенсії та при досягненні віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Верховний Суд неодноразово вирішував питання про можливість звільнення від сплати єдиного внеску пенсіонерів, які одночасно мають право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до інших законів і обрали призначення пенсії за спеціальним законом.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №814/779/17 зазначено, що визначення статусу "пенсіонера за віком" передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску. Сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та розміром пенсійних виплат.

Закон надає можливість особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), обрати для призначення один із цих видів пенсії. Обраний особою, яка досягла пенсійного віку, вид пенсії може зумовлювати різницю у підходах до визначення її правового статусу лише у межах питань призначення і виплати відповідного виду пенсії. Різний вид пенсії, обраний згідно із законодавством особами, які досягли пенсійного віку, не може вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо застосування звільнення від сплати єдиного внеску для непрацездатних осіб одного й того ж виду.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що частиною четвертою статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд враховує, що на час виникнення спірних правовідносин позивач досяг пенсійного віку, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно зі статті 26 вказаного Закону у редакції, чинній станом на 01 січня 2018 року, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як висновується з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, на момент прийняття оскаржуваної вимоги досяг передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку.

Крім того, з приводу того, що заборгованість виникла за звітний період до 01.01.2018 року, то слід зазначити, що позивач досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону (60 років) ще у 2003 році. В той же час нарахування позивачу єдиного внеску відбувалося з 2013 року, тобто після досягнення 60 років.

Також, слід зазначити, що позивач з 2005 року є пенсіонером за вислугою років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 20.01.2005 року, що свідчить про те, що на момент реєстрації ФОП позивач був пенсіонером.

У відповідності до абзацу 2 пункту 13 розділу Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

ОСОБА_1 , маючи право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", скористався правом обрати інший закон, який надає йому право на призначення пенсії, у зв`язку з чим отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Наявність пільги щодо сплати єдиного внеску, яка надається пенсіонерам за віком, не може бути поставлена у залежність від обраного ними виду пенсії. Основними умовами надання такої пільги є: досягнення пенсійного віку та отримання пенсії, призначеної відповідно до закону (назва закону у частині 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не уточняється).

З огляду на вищенаведене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а вимогу від 13.12.2018 року № Ф-251629-17 такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної вимоги з урахуванням частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати позивача у сумі 768,40 грн., сплачені згідно з квитанцією від 25.06.2019 року № 21377291 підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

На підставі вищевикладеного, статтями 139, 241-246, 255, 257-262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2018 року №Ф-251629-17.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 294, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ).

Повне судове рішення складено 29.12.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна