Справа № 420/5945/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5945/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.12.2019 року №№ , , , , ,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області від 27 грудня 2019 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області від 27 грудня 2019 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області від 27 грудня 2019 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області від 27 грудня 2019 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області від 27 грудня 2019 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області від 27 грудня 2019 року № .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що оскільки наказ про проведення фактичної перевірки позивача не відповідає вимогам закону, то усі наступні дії та документи, які складені за результатами такої перевірки мають бути визнані судом незаконними та такими, що не створюють будь-яких юридичних наслідків для позивача.

Також, в обґрунтування протиправності податкових повідомлень - рішень представник позивача зазначає, що:

матеріали перевірки не містять жодних доказів реалізації позивачем не облікованих товарів,

в акті не вказано назву та кількість тютюну для кальяну, який нібито зберігався без марок акцизного податку встановленого зразка, також незрозуміло яким чином податковий орган визначив загальну вартість такого тютюну, а також кожної упаковки окремо. Теж саме стосується і алкогольних напоїв, які нібито зберігалися без марок акцизного податку встановленого зразка;

ані з розрахунку фінансових санкцій, ані з податкових повідомлень-рішень № та №001122301 неможливо встановити яке саме повідомлення-рішення винесено за зберігання тютюну для кальяну, а яке за зберігання алкогольних напоїв, що на мою думку є суттєвим порушенням, допущеним при їх складанні;

у податкових повідомленнях-рішеннях зазначено про порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та застосування санкції, передбаченої статтею 17 цього ж закону. Однак, ані з акту (довідки) про результати фактичної перевірки, ані з розрахунку фінансових санкцій, ані з податкового повідомлення-рішення неможливо встановити за якою частиною статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (вказана стаття містить 64 частини) податковий орган кваліфікував виявлене порушення, та за якою частиною статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (вказана стаття містить 7 частин) було накладено штраф;

податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження фактів здійснення позивачем реалізації алкогольних напоїв на розлив будь-кому для споживання на місці (відсутні фото-, відео докази, будь-які акти здійснення закупки, пояснення свідків, тощо).

в акті про результати фактичної перевірки не зазначено про виявлені факти роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії;

зважаючи на принцип неможливості неодноразового притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за вчинення того ж правопорушення, яке є продовжуваним, неправомірним є визначення позивачу розміру штрафу за порушення ст. 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» з урахуванням кількості виявлених випадків.

За таких обставин позивач вважає прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідачем до суду надано відзив на адміністративний позов (а.с. 39-45), відповідно до якого відповідач адміністративний позов н визнає в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за результатом якої складено акт перевірки, в порядку передбаченому ст. 81 ПК України та Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДФС №22 від 31.07.2014 Ху редакції наказу ДФС №398 від 23.03.2018). про отримання направлень на перевірку та копії наказу свідчать відповідні підписи у вказаних документах. Також представник відповідача зазначає, що позивач з актом перевірки, додатками до акту перевірки ознайомлений, зауважень не надано. На підставі акту перевірки від 09.12.2019 року №519/154-32-32-01/ НОМЕР_1 прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення №№, , , , , .

Також представник відповідача зазначає, що всі порушення зафіксовано в акті перевірки та в додатках до акту. Факт роздрібної реалізації (на розлив) алкогольних напоїв підтверджується електронними копіям розрахункових документів.

За таких обставин представник відповідача вважає, що податкові повідомлення-рішення є законними, прийнятими згідно з вимогами чинного законодавства.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 01.09.2020 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно відповідно до вимог КАС України.

Представником позивача надано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа підприємець ОСОБА_1 зареєстрована 04.07.2017 року за №0134938. Основний вид діяльності за КВЕД діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (56.10) (а.с. 10-11).

Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі направлень на проведення перевірки від 28.11.2019 №№1313, 1314, 1315, відповідно до наказу в.о. заступника начальника ГУ ДПС в Одеській області №2128 від 27.11.2019 року проведена фактична перевірка з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального ФОП ОСОБА_1 (а.с. 14-17).

За результатами проведеної перевірки перевіряючим 09.12.2020 року складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального за №519/15-32-32-01/ НОМЕР_1 (а.с. 18-20).

Відповідно до висновків перевірки, викладених в п. 3 акту №519/15-32-32-01/ НОМЕР_1 від 09.12.2020 року, перевіркою встановлені наступні порушення:

п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) - у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, ТР «Фреш Маркет», не ведеться у порядку встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: не надані накладні на алкогольні напої та тютюнові вироби згідно із додатком №2, 3 до акту перевірки на суму 9970, 00 грн.;

ст. 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (сигарет)» (із змінами та доповненнями) у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, ТР «Фреш Маркет» встановлено зберігання алкогольних напоїв, тютюнових виробів, а саме: тютюну для кальяну без марок акцизного податку, встановленого зразка (акт зняття залишків тютюнових виробів та алкогольних напоїв, які повинні бути обклеєні марками акцизного податку, встановленого зразка. Вартість тютюнових виробів без марок акцизного податку склала 600 грн.; алкогольних напоїв без марок акцизного податку - 1200 грн.);

ст. 15 Закону № 481/95-ВР - у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, ТР «Фреш Маркет» встановлено зберігання тютюнових виробів в місцях не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання відповідно до додатку №3;

ст. 15і Закону № 481/95-ВР - у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, ТР «Фреш Маркет» встановлено реалізацію 0,05 л коньяку «Bolgrad 3*», у скляну чарку, за ціною 40 грн. на розлив для споживання на місці без наявності статусу громадського харчування;

ст. 15і Закону 481/95-ВР - у кафе - барі «Poseidon», розташованому з адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 14 - встановлено реалізацію алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу громадського харчування, а саме: 01.12.2019 було продано 0,05 л горілки «Грін дей» за ціною 25,0 грн.; 02.12.2019 - 0,1 л коньяку «Боградський 3*» за ціною 60 грн.

Вказаний акт перевірки підписано ФОП ОСОБА_1 без зауважень (а.с. 20).

Головним управлінням ДПС в Одеській області 27.12.2019 року на підставі акта перевірки №519/15-32-32-01/ НОМЕР_1 від 09.12.2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ за платежем адмін. штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алк. напоїв та тютюнових виробів, у розмірі встановленому ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення ст. 15і цього Закону на суму 6800 грн; (а.с. 24)

№ за платежем адмін. штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алк. напоїв та тютюнових виробів, у розмірі встановленому ст. 20 Закону № 265/95-ВР за порушення ст. 3 п. 12 цього Закону на суму 19940 грн; (а.с. 24 з/б)

№ за платежем адмін. штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алк. напоїв та тютюнових виробів, у розмірі встановленому абз. 19 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення абз. 3 ч. 4 ст. 11 цього Закону на суму 17000 грн; (а.с. 25)

№ за платежем адмін. штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алк. напоїв та тютюнових виробів, у розмірі встановленому ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення ст. 15і цього Закону на суму 6800 грн; (а.с. 25 з/б)

№ за платежем адмін. штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алк. напоїв та тютюнових виробів, у розмірі встановленому ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення ст. 15 цього Закону на суму 17000 грн (а.с. 26);

№ за платежем адмін. штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алк. напоїв та тютюнових виробів, у розмірі встановленому абз. 19 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення абз. 3 ч. 4 ст. 11 цього Закону на суму 17000 грн (а.с. 26 з/б).

До акту перевірки складено розрахунок фінансових санкцій. (а.с. 27).

Податкові повідомлення-рішення та розрахунок фінансових санкцій направлено на адресу позивача та вручено 04.01.2020 року, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. (з/б а.с. 27)

На переконання позивача відповідачем невірно застосовано норми Закону №481/95-ВР та незаконно і безпідставно притягнуто позивача до відповідальності, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Згідно з положеннями ст.21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, в тому числі, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1. ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.3 п.75.1 с. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). (п. 80.1 ст. 80 ПК України)

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

Відповідно до п.п. 80.3 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка, що здійснюється за наявності обставини, визначеної у пункті 80.2.6, може бути проведена для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3, одноразово протягом 12 місяців з дати складання акта за результатами попередньої перевірки.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 80.7 80.10 ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб`єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно з п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів. (п. 82.1 ст. 82 ПК України)

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

Згідно з п. 86.5 ст. 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Пункт 86.6 ст. 86 ПК України визначає, що відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Судом встановлено, що направлення на перевірку від 28.11.2019 року №1313, 1314, 1315 та наказ №2128 від 27.11.219 вручено адміністратору за місцем проведення фактичної перевірки ОСОБА_2 28.11.2019 року, про що свідчить його підпис.

Як вбачається з матеріалів справи, акт про відмову в допуску до перевірки відповідачем не складався.

Вказані обставини свідчить про те, що позивач фактично допустив посадових осіб відповідача до перевірки.

Разом з тим, представник позивача зазначає, що протиправність податкових повідомлень-рішень прийнятих відповідачем полягає в тому, зокрема, що оскільки наказ про проведення фактичної перевірки не відповідає вимогам закону, та як наслідок, незаконними є і дії посадових осіб відповідача щодо здійснення перевірки, і висновки викладені в акті перевірки, і податкові повідомлення-рішення.

Так, слід зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 804/1113/16, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

В свою чергу, Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду відступила від висновків Верховного Суду, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) та сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Так, позивач в обґрунтування протиправності наказу відповідача про проведення фактичної перевірки посилається на висновки Верховного суду, викладені у постановах від 27 лютого 2018 року по справі № 826/17409/16, від 04 квітня 2019 року по справі № 815/756/16, від 04 квітня 2019 року по справі № 819/844/16, відповідно до яких зазначено, що: «За таких обставин, касаційний суд вважає за необхідне погодитись з висновками судів про відсутність достатніх умов для проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, оскільки у даному випадку відсутні будь-які докази, що свідчать про наявність інформації про порушення позивачем вимог законодавства, а також про отримання її в установленому законодавством порядку.

По-друге, в наказі відсутні будь-які посилання на норми законодавства у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які надають право та можливість податковому органу реалізувати функції, визначені ст. 19-1 Податкового кодексу України.»

Разом з тим, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.11.2019 року у справі № 140/391/19, сформовано іншу правову позицію, а саме:

«Висновок суду першої інстанції, що за змістом наказу від 06.02.2019 №42 підставою проведення перевірки є підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК, відповідають обставинам у справі. Норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Відтак, судом першої інстанції правильно визнано необґрунтованими доводи позивачки щодо не зазначення в наказі підстави проведення перевірки. Так само є правильною оцінка судом як необґрунтованих доводів позивачки про неконкретність наказу через відсутність у ньому вказівки, що перевірка призначена саме стосовно неї, та не зазначення періоду, продовж якого перевірка можлива. Останнє могло б мати значення для правової оцінки наказу у випадку, коли б між датою, визначеною як початок перевірки, та датою проведення перевірки збіг значний проміжок часу, чого у випадку проведення перевірки позивачки не було.»

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 140/391/19.

Отже, суд зазначає, що посилання позивача на протиправність наказу про проведення фактичної перевірки з огляду на не зазначення в ньому конкретної інформації щодо наявної у податкового органу інформації, яка свідчить про порушення позивачем податкового законодавства є необґрунтованими.

Разом з тим, в даній справі суд не повинен обмежуватись лише дослідженням дотримання відповідачем процедурних питань, оскільки предметом розгляду в даній справі є встановлення правомірності прийнятих відповідачем на підставі акту перевірки №519/15-32-32-01/ НОМЕР_1 від 09.12.2019 податкових повідомлень-рішень від 27.12.2019 року №№ , , , , , .

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019 року суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, ТР «Фреш Маркет», не ведеться у порядку встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: не надані накладні на алкогольні напої та тютюнові вироби на суму 9970, 00 грн.

В свою чергу перелік товарів викладений в додатках № № 2, 3 до акту перевірки.

При цьому, представник позивача, на спростування встановленого порушення посилається на те, що контролюючий орган повинен довести, що позивач здійснював реалізацію не облікованих товарів, що не було здійснено в ході проведення фактичної перевірки. Матеріали перевірки не містять жодних доказів реалізації позивачем таких товарів.

Проте, такі доводи представника позивача є необґрунтованими, оскільки наявність такої групи товарів в місці торгівля позивача, як табак для кальяну та алкогольних напоїв відповідно до переліку в додатку до акту перевірки з урахуванням основного виду діяльності позивача є характерним для такого виду господарської діяльності як діяльність ресторанів та надання послуг мобільного харчування. При цьому доказів того, що вказані в додатках до акту перевірки товари, зберігались у позивача з іншою метою ніж їх реалізація позивачем ані до перевірки ані до суду не надано.

Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

У відповідно до ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

З огляду на викладене, податковим органом правомірно застосовано до позивача штрафну санкцію в розмірі 19940 грн.

Щодо податкових повідомлень-рішень № та № , суд зазначає наступне.

Відповідно до викладеного в акті перевірки, в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, ТР «Фреш Маркет» встановлено зберігання алкогольних напоїв, тютюнових виробів, а саме: тютюну для кальяну без марок акцизного податку, встановленого зразка.

Згідно з додатком до акту щодо зняття залишків тютюнових виробів та алкогольних напоїв, які повинні бути обклеєні марками акцизного податку, встановленого зразка. Вартість тютюнових виробів без марок акцизного податку склала 600 грн.; алкогольних напоїв без марок акцизного податку - 1200 грн. (а.с. з/б 20, а.с. 21).

Разом з тим, представник позивача на спростування вказаного порушення зазначає, що в акті не вказано назву та кількість тютюну для кальяну, який нібито зберігався без марок акцизного податку встановленого зразка, також незрозуміло яким чином податковий орган визначив загальну вартість такого тютюну, а також кожної упаковки окремо. Теж саме стосується і алкогольних напоїв, які нібито зберігалися без марок акцизного податку встановленого зразка.

Проте, зазначені доводи представника позивача є необґрунтованими, оскільки детальна інформація щодо назви, кількості та ціни товару міститься в додатках до акту, на яких в свою чергу міститься підпис адміністратора ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 .

Також представник позивача вказує, що ані з розрахунку фінансових санкцій, ані з податкових повідомлень-рішень № та №001122301 неможливо встановити яке саме повідомлення-рішення винесено за зберігання тютюну для кальяну, а яке за зберігання алкогольних напоїв, що на його думку є суттєвим порушенням, допущеним при їх складанні.

Відповідно до п. п. 226.1, 226.2, 226.6 ст. 226 та п. 228.2 ст. 228 ПК України передбачено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердження сплати податку та легальності ввезення товарів.

Контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу здійснюють органи податкові органи, а під час ввезення таких товарів на митну територію України - митні органи.

Відповідно до п. 15 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджені Постановою КМУ від 30.07.1996 № 854, визначено, що не дозволяється продаж алкогольних напоїв у пляшках (іншій тарі) без етикеток або чіткого маркування.

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частини 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Отже, відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 17000 грн окремо за зберігання тютюнових виробів та окремо за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку. При цьому, не зазначення в податковому повідомленні рішенні та в розрахунку фінансових санкцій вказівки за зберігання якого товару застосована штрафна санкція по перше не передбачено затвердженою формою цих документів, в по друге не спростовує встановленого порушення, за умови, що порушення зафіксовано в акті перевірки.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, ПО, ТР «Фреш Маркет» встановлено зберігання тютюнових виробів в місцях не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання.

Проте, представник позивача заперечує щодо наявності вказаного порушення з огляду на те, що ані з акту (довідки) про результати фактичної перевірки, ані з розрахунку фінансових санкцій, ані з податкового повідомлення-рішення неможливо встановити за якою частиною статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (вказана стаття містить 64 частини) податковий орган кваліфікував виявлене порушення, та за якою частиною статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (вказана стаття містить 7 частин) було накладено штраф.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», після виключеної частини 54 цієї статті, передбачено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру. Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Доводи представника позивача є необґрунтованими, оскільки до ст.ст. 15 та 17 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» різними нормативно-правовими актами вносились зміни, доповнення абзаців та виключення відповідних абзаців. В свою чергу, додані абзаци не ідентифіковані номерами та зазначені лише словами «частина статті 15 із змінами» та «частину другу статті 17 доповнено абзацом згідно…», у зв`язку з чим виникає ситуація неоднакового застосування нумерації абзаців статей 15 та 17 цього Закону.

Вказані норми Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», якими передбачена необхідність зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру та відповідальність за невиконання цього обов`язку є єдиними нормами, яка передбачає певний обов`язок та відповідальність платника податків за вчинення такого порушення. Іншої норми не існує.

Будь-якої окремої відповідальності, щодо не забезпечення зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру не існує.

Щодо податкових повідомлень рішень № та № від 27.12.2019, суд зазначає наступне.

В ході проведення фактичної перевірки встановлено, що у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, ПО, ТР «Фреш Маркет» встановлено реалізацію 0,05 л коньяку «Bolgrad 3*» у скляну чарку за ціною 40 грн. на розлив для споживання на місці без наявності статусу громадського харчування (на підтвердження надано чек покупки); у кафе - барі «Poseidon», розташованому з адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 14 - встановлено реалізацію алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу громадського харчування, а саме: 01.12.2019 було продано 0,05 л горілки «Грін дей» за ціною 25,0 грн.; 02.12.2019 - 0,1 л коньяку «Боградський 3*» за ціною 60 грн.

Представник позивача заперечує проти наявності вказаного порушення, осільки:

по-перше: податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження фактів здійснення позивачем реалізації алкогольних напоїв на розлив будь-кому для споживання на місці (відсутні фото-, відео докази, будь-які акти здійснення закупки, пояснення свідків, тощо)4

по-друге: у податкових повідомленнях-рішеннях № та № зазначено про порушення ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та застосування санкції, передбаченої статтею 17 цього ж закону. Однак, ані з акту (довідки) про результати фактичної перевірки, ані з податкових повідомлень-рішень неможливо встановити за якою частиною статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (вказана стаття містить 9 частин) податковий орган кваліфікував виявлене порушення, та за якою частиною статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (вказана стаття містить 7 частин) було накладено. Відповідно до абзацу 10 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи пальним через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії. В акті про результати фактичної перевірки не зазначено про виявлені факти роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії;

по-третє: навіть якщо припустити, що позивач здійснювала реалізацію алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу громадського харчування, то вимоги статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» не передбачають застосування штрафних санкцій за кожний випадок реалізації алкогольних напоїв, а встановлює відповідальність за щоденну реалізацію алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу громадського харчування.

Тому, зважаючи на принцип неможливості неодноразового притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за вчинення того ж правопорушення, яке є продовжуваним, неправомірним є визначення позивачу розміру штрафу за порушення ст. 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» з урахуванням кількості виявлених випадків.

Так, в акті перевірки зазначено, що позивачем отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями:

№1900064, строк дії з 17.01.2019 року до 17.01.2020 року;

№1905571, строк дії з 13.11.2019 року до 13.11.2020 року.

На підтвердження реалізації позивачем алкогольних напоїв на розлив на місці провадження господарської діяльності, представником відповідача до суду надані копії електронних фіскальних звітних чеків, що підтверджує факт продажу 01.12.2019 року алкогольних напоїв на розлив, а саме горілки у кількості 50 мл та коньяку у кількості 30 мл, та копію фіскального чеку щодо продажу коньяку 28.11.2019 року на суму 40 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб39єктах господарювання громадського харчування.

За приписами частини 6 статті 15і Закону №481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідальність за порушення норм Закону №481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами передбачена положеннями статті 17.

Так, наведеною правовою нормою встановлено, що за порушення вимог статті 15і цього Закону до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів в сумі 6800 грн.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями врегульована також Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року №854 (надалі - Правила).

Згідно абзацу 2 пункту 2 Правил роздрібна торгівля алкогольними напоями - діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Пунктом 22 Правил встановлено, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що торгівля алкогольними напоями на розлив з метою їх споживання на місці дозволена лише суб`єктам господарювання, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Кваліфікуючою ознакою складу правопорушення, передбаченого статтею 15і Закону №481/95-ВР, є продаж алкогольних напоїв на розлив саме для споживання на місці.

Як встановлено судом та не спростовується сторонами, під час перевірки у павільйоні В 12 «Ташкент», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, ТР «Фреш Маркет» встановлено реалізацію 0,05 л коньяку «Bolgrad 3*» у скляну чарку за ціною 40 грн. на розлив; у кафе - барі «Poseidon», розташованому з адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 14 встановлено реалізацію 01.12.2019 року 0,05 л горілки «Грін дей» за ціною 25,0 грн.; 02.12.2019 - 0,1 л коньяку «Боградський 3*» за ціною 60 грн.

Отже, щодо споживання алкогольних напоїв саме на місці за адресою м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 110, ТР «Фреш Маркет» свідчить те, що розлив напоїв здійснюється в скляну тару. В свою чергу, акт перевірки не містить інформації про виявлення і наявність обладнання за адресою: АДРЕСА_1 , ТР «Фреш Маркет» у павільйоні В 12 «Ташкент», для забезпечення можливості продажу алкогольних напоїв для подальшого їх споживання на місці.

В свою чергу щодо реалізації алкогольних напоїв у кафе - барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому з адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 14 слід зазначити, що згідно абзацу 2 пункту 2 Правил роздрібна торгівля алкогольними напоями кафе відноситься до закладу ресторанного господарства.

Право позивача на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями підтверджується наявними ліцензіями на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1900064, №1905571.

Таким чином, застосування відповідачем штрафних санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» за порушення ст. 15і цього ж Закону за адресою м. Одеса, вул. Пастера, 14 (кафе-бар «Poseidon») є необґрунтованим, а отже податкове повідомлення рішення № від 27.12.2019 року на суму 6800 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за даним позовом підлягають частковому задоволенню.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За подання даного адміністративного позову позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 845,40 грн, що підтверджується квитанцією №2540 від 02.07.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення адміністративного позову слід стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму судового збору у розмірі 68,00 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 78, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.12.2019 року №№ , , , , , задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № від 27.12.2019 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 68,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Суддя П.П.Марин

.