Справа № 280/7311/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 грудня 2020 року Справа № 280/7311/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 71-А)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»» (далі третя особа), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2020 ВП№63155016.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на норми Закону України «Про виконавче провадження» та вказує, що приватний виконавець уповноважений приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Натомість, позивач проживає та зареєстрована у м. Запоріжжі, у межах нотаріального округу відповідача (м. Київ) не працює, майна не має. Таким чином вважає оскаржувану постанову протиправною та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 16.10.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем недоліки усунуто.

Ухвалою суду від 05.11.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №280/7311/20 та призначено судове засідання на 12.11.2020.

Відповідач позов не визнав, у відзиві (вх. від 25.11.2020 №57404) зазначає, що 28.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»» звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораем Олегом Станіславовичем 23.09.2020 за №48523. При цьому, у виконавчому документі вказано місце проживання боржника АДРЕСА_2 . Вказану адресу також зазначено і у заяві про примусове виконання рішення. У відповідності до приписів статей 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем 29.09.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63155016; підстави для повернення виконавчого документи були відсутні. Крім того зазначає, що місце реєстрації боржника не є підтвердженням того, що особа проживає за даною адресою, оскільки громадяни України мають право вільно пересуватися та обирати місце проживання. Стверджує, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не наділяють приватного виконавця повноваженнями здійснювати перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження та вимагати від стягувача додаткових документів на підтвердження місця проживання боржника. На підставі викладеного у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 18.12.2020, за заявою позивача, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 23.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за №48523, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/7311/20.

На підставі ч. 3 ст. 194, ч. 1 ст. 205 КАС України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. із заявою від 28.09.2020 про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису приватного натаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, вчиненого 23.09.2020 за №48523, яким запропоновано звернути стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.11.2018 №AG8473127 у розмірі 11 386,00 грн. з ОСОБА_1 .

29.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63155016.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

05.10.2016 набрав чинності Закон України №1404-VIII від 02.06.2016 Про виконавче провадження (далі- Закон України №1404-VIII), відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 вказаного Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (ч. 2 цієї ж статті).

Наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Л. визначено місто Київ.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Матеріалами справи (копією паспорта) підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована у м. Запоріжжі.

Крім того, в Договорі позики №AG8473127, на підставі якого вчинено виконавчий напис від 23.09.2020 за №48523, вказано адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_3 . Жодної іншої адреси у договорі не вказано.

Крім того, матеріалами виконавчого провадження № 63155016, а саме відповіддю з Пенсійного фонду України від 29.09.2020 № підтверджується, що ОСОБА_1 працевлаштована у ПрАТ «КАРЛСБЕРГ УКРАЇНА», при цьому місцезнаходженням роботодавця (страхувальника) є м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 6. Відомості щодо вказаного місця роботи позивача зазначені також і у Договорі позики №AG8473127. При цьому, яким чином особа, яка працевлаштована у м. Запоріжжі, може фактично мешкати у м. Київі, відповідачем не пояснено.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Матеріали справи не містять жодного належного та достовірного доказу того, що місцем проживання або перебування ОСОБА_1 є місто Київ. При цьому, приватним виконавцем, який в даному випадку виступає як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено тягар доказування правомірності свого рішення, таких доказів суду також не надано.

Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Статтею 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи повинно вважатися місцем проживання для цілей визначення місця виконання рішення.

Посилання відповідача на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, в контексті спірних правовідносин є незмістовними з тих підстав, що виконавцем у будь-якому разі порушено вимоги Закону № 1404-VIII в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання.

Стосовно доводів відповідача про те, що Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на нього обов`язок перевіряти до відкриття виконавчого провадження місце проживання/перебування боржника слід зазначити, що відсутність в законі прямої вказівки на вчинення таких дій ніяким чином не звільняє приватного виконавця від виконання вимог закону, зокрема, приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», щодо прийняття ним до виконання виконавчих документів саме за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника в межах відповідного округу, в якому приватний виконавець здійснює діяльність.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваної постанови, з огляду на що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 29.09.2020 ВП №63155016 про відкриття виконавчого провадження.

3. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 71-А, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 28.12.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко