Справа № 300/1122/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1122/20 пров. № А/857/13573/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

представника апелянта Лаврук В.В.,

представника позивача Шевчук П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Скільський І.І., у м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2020 року) у справі № 300/1122/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про стягнення податкового боргу в сумі 5939012, 80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про стягнення податкового боргу в сумі 5939012, 80 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що у відповідача наявна заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість в розмірі 5939012, 80 грн, що виникла внаслідок несплати самостійно визначених податкових зобов`язань та зобов`язань визначених податковим органом.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують Комунальне підприємство «Водотеплосервіс» Калуської міської ради та за рахунок готівки, що йому належить в дохід бюджету податковий борг в розмірі 5939012 грн 80 коп.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що сума узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 5939012, 80 грн, є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено. Податковий борг відповідача підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість, уточнюючими розрахунками податкових зобов`язань, податковими вимогами форми «Ю» від 05.07.2017 року за №2537-17 та від 27.11.2019 року №131367-51, податковими повідомленнями-рішеннями, довідкою про суму податкового боргу від 26.05.2020, обліковими картками платника податку. Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано. За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний погасити податковий борг в загальній сумі 5939012, 80 грн. Наявність такого обов`язку у відповідача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, даний обов`язок забезпечується статтею 67 Конституції України.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що у контролюючого органу під час проведення камеральної перевірки відсутні повноваження досліджувати передбачені ст. 57 Податкового кодексу України питання своєчасності сплати податкового зобов`язання та останні перебувають поза межами даної перевіркою.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем подано до контролюючого органу податкові декларацій за лютий-листопад 2019 року, січень-березень 2020 року та уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань за березень-квітень 2019 року.

Таким чином Комунальне підприємство «Водотеплосервіс» Калуської міської ради самостійно визначило грошові зобов`язань з податку на додану вартість, несплачена сума яких становить 4496861, 73 (а.с. 14-34).

Також позивачем проведено документальну планову виїзну перевірку КП «Водотеплосервіс» Калуської міської ради, за результатами якої складено акт від 09.07.2019 року № 602/09-19-14-06/32364207, на підставі якої винесено податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 02.08.2019 № про донарахування основного зобов`язання на суму 271722 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 67931 грн.

Окрім цього податковим органом проведено камеральні перевірки відповідача за результатами яких складено акти від 21.02.2019 за №353/09-19-51-12/32364207, від 08.04.2019 за №876/09-19-51-12/32364207, від 04.07.2019 №1668/09-19-51-12/32364207, від 01.10.2019 за №207/09-19-51-12/32364207, від 24.09.2019 №125/09-19-51-04/32364207 та від 26.11.2019 за №675/09-19-51-12/332364207.

На підставі вказаних актів винесено податкові повідомлення-рішення від 22.02.2019 за № , від 24.04.2019 № , від 04.07.2019 № , від 07.10.2019 № , від 07.10.2019 № , від 11.12.2019 № , якими до позивача застосовано штрафні санкцію за несвоєчасну сплату податку на додану вартість в розмірі 81, 25 грн, 379973, 52 грн, 260250, 22 грн, 5438 ,08 грн, 37274, 79 грн та 199508, 57 грн, відповідно. Дані податкові повідомлення-рішення були отримані відповідачем, проте заборгованість ним сплачена не була.

Також відповідачем самостійно визначено штрафні санкції у зв`язку з виправленням помилки при поданні уточнюючого розрахунку за березень-квітень 2019 року в сумі 400 грн та 33 грн.

Таким чином сума штрафних санкцій визначених контролюючим органом та відповідачем складає 950890, 43 грн.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість контролюючим органом було нараховано відповідачу пеню в розмірі 219538, 64 грн.

На підставі наведеного вище податковим органом винесені податкові вимоги форми «Ю» від 05.07.2017 за №2537-17 на суму 368533, 20 грн та від 27.11.2019 №131367-51 на суму 152244, 14 грн, які отримані відповідачем, проте заборгованість в повному обсязі ним сплачена не була. На час розгляду справи податкові вимоги є неоскаржені та невідкликана.

Відтак сума узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 5939012, 80 грн, є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено.

У зв`язку із несплатою податкового боргу, позивач, в межах повноважень, передбачених Податковим кодексом України (далі - ПК України), звернувся до суду з метою стягнення податкового боргу.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.3. п. 16.1. ст. 16 ПК України визначено, що платники податків і зборів зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пп. 21.1.2-21.1.4 ст. 21 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Приписами п. 57.1. ст. 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 203.1 ст.203 ПК України податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 203.2 ст. 203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

У відповідності до п. 56.11 ст. 56 ПК України податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Згідно п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 ст. 59 ПК України ).

Згідно з п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 95.1 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з п. 95.3. ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Пунктом 95.4 ст. 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу передбачене пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

Як підтверджено матеріалами справи, контролюючим органом у межах повноважень вірно визначено податкову заборгованість відповідача в розмірі 5939012, 80 грн.

Самостійно визначені податкові зобов`язання не сплачено. Винесені контролюючим органом податкові повідомлення-рішення відповідачем отримані. Докази оскарження податкових повідомлень-рішень у матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази погашення податкового боргу.

З мотивів наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий борг в розмірі 5939012, 80 грн виник в результаті порушення відповідачем вимог податкового законодавства, останнім не подано доказу його сплати або оскарження його нарахування, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо доводів апелянта про незаконність нарахування відповідачу податкових зобов`язань у зв`язку з тим, що у контролюючого органу під час проведення камеральної перевірки відсутні повноваження досліджувати передбачені статтею 57 ПК України питання своєчасності сплати податкового зобов`язання та останні перебувають поза межами даної перевірки, то суд першої інстанції вірно зазначив, ці доводи зводяться до незаконності проведення перевірок та, відповідно, протиправно винесених податкових повідомлень-рішень.

Однак в силу вимог ч. 1 ст. 177 КАС України відповідач не звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання протиправними рішень податкового органу, що позбавило суд можливості вирішення питання щодо неправомірності даних рішень суб`єкта владних повноважень з застосування відповідних наслідків протиправності цих рішень.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 300/1122/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року