Справа № 360/4052/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4052/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Осичнюка Євгена Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Луганської обласної прокуратури (далі відповідач), в якому представник позивача з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 16 листопада 2020 року б/н (арк. спр. 38) просить:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Луганської обласної прокуратури щодо надання ОСОБА_1 завідомо недостовірної інформації та ненадання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за запитом від 01 жовтня 2020 року;

- зобов`язати Луганську обласну прокуратуру надати ОСОБА_1 вичерпну відповідь по суті запиту від 01 жовтня 2020 року та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому станом на 30 травня 2014 року були внесені відомості щодо обвинувачення або повідомлення про підозру за частиною першою статті 205, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кремінна;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 10000,00 грн, спричинену протиправними діями та бездіяльністю Луганської обласної прокуратури з надання завідомо недостовірної інформації та ненадання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за запитом від 01 жовтня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01 жовтня 2020 року позивач звернулась до відповідача з запитом про надання публічної інформації, у якому просила: надати вичерпну інформацію про внесення або не внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо обвинувачення або повідомлення про підозру ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кремінна, за частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 367, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України; якщо зазначені вище відомості внесені, надати відповідний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а якщо такі відомості не внесені, то надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000309.

За змістом отриманої позивачем відповіді заступника керівника прокуратури від 08 жовтня 2020 року № 27-224вих-20, матеріали кримінальних проваджень за статтями 205, 358, 190, 366 Кримінального кодексу України виділені з кримінального провадження № 0000309 в окреме провадження, якому 28 травня 2014 року присвоєно № 0000129, і витяг з якого надати немає можливості з причини звільнення працівників, які ці відомості вносили.

Водночас, як це можна встановити з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (реєстраційний № рішення 52885225), кримінальне провадження № 0000129 зареєстроване 30 березня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 345 Кримінального кодексу України і стосується інших осіб.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000309 позивачу не наданий.

У заяві про зміну предмету позову від 16 листопада 2020 року б/н представник позивача зазначив, що 12 листопада 2020 року ним отримано супровідний лист із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000309.

З посиланням на положення статті 56 Конституцій України, статей 10, 23, 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, представник позивача вважає протиправними дії та бездіяльність відповідача, внаслідок чого позовні вимоги просить задовольнити.

Луганська обласна прокуратура позов не визнала, про що 16 листопада 2020 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 46734/2020 подало відзив на позовну заяву від 11 листопада 2020 року № 15/1-237вих-20, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 16-19). Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив таке.

Рішенням Ленінського районного суду міста Луганськ від 16 серпня 2013 року, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду Луганської області від 22 жовтня 2013 року, повернено на додаткове розслідування кримінальну справу, у якій ОСОБА_1 мала статус підсудної за частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 205, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України. У зв`язку з чим відповідні відомості 18 листопада 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000309.

У зв`язку із захопленням адміністративних будівель прокуратури області та Головного управління МВС в Луганській області у місті Луганську незаконними збройними формуваннями, документи та матеріали зазначеного кримінального провадження у працівників Головного управління Національної поліції в Луганській області та Луганської обласної прокуратури відсутні.

Також відповідно до відомостей ЄРДР 28 травня 2014 року матеріали кримінальних проваджень за частиною першою статті 205, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205, частиною першою статті 358, частиною третьою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України виділені з кримінального провадження № 0000309 в окремі провадження, які об`єднано з кримінальним провадженням № 0000129.

В ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000129 обліковано відомості про пред`явлення ОСОБА_1 обвинувачення за частиною першою статті 205, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України. У подальшому обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні 30 травня 2014 року направлено до Ленінського районного суду міста Луганськ для розгляду по суті. Витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000129 ОСОБА_1 не надано, оскільки прокурори, які вносили відомості до ЄРДР та направляли обвинувальний акт до суду, звільнені з органів прокуратури.

Підстави для надання ОСОБА_1 будь-яких документів у кримінальному провадженні № 0000309 від 18 листопада 2013 року при розгляді її запиту про надання публічної інформації від 01 листопада 2020 року відсутні з огляду на таке.

Запитувана інформація містить таємницю досудового розслідування, у зв`язку з чим, відповідно до статті 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є таємною. Крім того, Закон України «Про доступ до публічної інформації», гарантуючи доступ до публічної інформації, не може слугувати альтернативним способом отримати інформацію, режим доступу до якої є предметом спеціального правового регулювання. Правовідносини, пов`язані з досудовим розслідуванням, регулює Кримінальний процесуальний кодекс України, тож отримувати доступ до інформації, яка здобута чи створюється в рамках досудового розслідування, необхідно з дотриманням вимог спеціального для цих правовідносин законодавства.

Наразі будь-які кримінальні правопорушення про підозру чи пред`явлення обвинувачення, у вчиненні яких повідомлялось би ОСОБА_1 , у кримінальному провадженні № 0000309 від 18 листопада 2013 року не розслідуються. В той же час, витяг з кримінального провадження № 0000309 від 18 листопада 2013 року спрямовано ОСОБА_1 23 жовтня 2020 року за результатами розгляду її звернення. Таким чином, на теперішній час відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Луганської обласної прокуратури надати витяг з ЄРДР за № 0000309.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 10000,00 грн відповідач зазначив таке.

В обґрунтування цих позовних вимог позивачем зазначено, що вона зазнала моральних страждань у зв`язку з порушенням її прав на отримання важливої для неї інформації щодо її кримінального переслідування, необхідністю вести листування з державними органами, звертатися до адміністративного суду з позовом, витрачати на це час, кошти та особисті зусилля, а також у зв`язку з відчуттям невпевненості та приниженості, завданої неправомірною поведінкою посадових осіб відповідача. Проте, у відповіді на запит, позивачу надано вичерпну інформацію щодо витребуваних витягів з ЄРДР.

Крім того, відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок суми, що стягується, якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Також у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Під моральною шкодою маються на увазі втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках тощо. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювана, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними витрати та з чого при цьому виходить.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 214/6982/13-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. Разом з тим, в даному випадку сума позовних вимог, крім її не підтвердження жодними доказами, не співрозмірна з зазначеними позивачем обставинами.

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, представником позивача подана відповідь на відзив від 16 листопада 2020 року б/н (арк. спр. 37), а відповідачем - заперечення від 20 листопада 2020 року № 15/1-259вих-20 (арк. спр. 46-47).

Ухвалою від 26 жовтня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 10-11).

Ухвалою від 23 листопада 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів від Луганської обласної прокуратури відмовлено (арк. спр. 41-42).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулась до Луганської обласної прокуратури з запитом про надання публічної інформації від 01 жовтня 2020 року б/н, в якому просила: надати вичерпну інформацію про внесення або не внесення до ЄРДР відомостей щодо обвинувачення або повідомлення про підозру ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кремінна, за частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 190, частиною 2 статті 367, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України; якщо зазначенні вище відомості внесені надати відповідний витяг з ЄРДР, а якщо такі відомості не внесені, то надати витяг з ЄРДР за № 0000309 (арк. спр. 5).

Листом від 08 жовтня 2020 року № 27-224вих20 Луганська обласна прокуратура повідомила позивача, що даними ЄРДР слідчого управління Головного управління МВС України в Луганській області 18 листопада 2013 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000309 за частиною першою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною першою статті 357, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 212, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 364, частиною третьою статті 209, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України. В подальшому, 28 травня 2014 року, матеріали кримінальних проваджень за частиною першою статті 205, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205, частиною першою статті 358, частиною третьою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України виділені з кримінального провадження № 0000309 в окреме провадження, якому присвоєно № 0000129. В ЄРДР в числі відомостей про кримінальне провадження № 0000129 обліковано дані про пред`явлення ОСОБА_1 14 грудня 2006 року обвинувачення за частиною першою статті 205, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України та направлення 30 травня 2014 року обвинувального акта стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 205, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України до Ленінського районного суду міста Луганська для розгляду по суті. На теперішній час технічна можливість надати витяг у кримінальному провадженні № 0000129 відсутня, оскільки прокурори, які вносили відомості до ЄРДР та направляли обвинувальний акт до суду, з органів прокуратури звільнені. Також позивача повідомлено, що у зв`язку з захопленням у 2014 році адміністративних будівель органів прокуратури області незаконними збройними формуваннями, матеріали означених вище кримінальних проваджень у володінні Луганської обласної прокуратури відсутні (арк. спр. 6).

Листом від 23 жовтня 2020 року за № 09/3-8155-20 Луганська обласна прокуратура на заяву позивача щодо внесення відомостей до ЄРДР обласною прокуратурою повідомила, що після винесення рішення Апеляційним судом Луганської області від 22 жовтня 2013 року про залишення без змін рішення Ленінського районного суду міста Луганськ від 16 серпня 2013 року про повернення на додаткове розслідування кримінальної справи, у якій ОСОБА_1 мала статус підсудної за частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 205, частиною другої статті 364, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України відповідні відомості 18 листопада 2013 року внесено до ЄРДР за № 0000309. У зв`язку з захопленням адміністративних будівель прокуратури області та Головного управління МВС в Луганській області у місті Луганську незаконними збройними формуваннями, документи та матеріали зазначеного кримінального провадження у працівників Головного управління Національної поліції в Луганській області та Луганської обласної прокуратури відсутні. У зв`язку з викладеним, на цей час немає можливості прийняти остаточне рішення у кримінальному провадженні № 0000309 від 18 листопада 2013 року. Також відповідач повідомив позивача, що відповідно до відомостей ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000129 обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 205, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України 30 травня 2014 року направлено до Ленінського районного суду міста Луганськ для розгляду по суті. Позивачу роз`яснено, що відповідно до вимог статей 303-307 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду (арк. спр. 20).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939-VI) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина перша статті 2 Закону № 2939-VI).

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2939-VI цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону № 2939-VI встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації. Так, право на доступ до публічної інформації гарантується:

обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1);

визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (пункт 2);

максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації (пункт 3);

доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством (пункт 4);

здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації (пункт 5);

юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації (пункт 6).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація (частина перша статті 6 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною п`ятою статті 6 Закону № 2939-VI встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з статтею 8 Закону № 2939-VI:

таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю (частина перша);

порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами (частина друга).

Кожна особа має право: знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом (частина перша статті 10 Закону № 2939-VI).

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується (частина третя статті 10 Закону № 2939-VI).

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 16 Закону № 2939-VI розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом. Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

Відповідно до частин першої-третьої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що находиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Частиною четвертою статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що письмовий запит подається в довільній формі.

Згідно з частиною п`ятою статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (частини четверта, п`ята статті 22 Закону № 2939-VI).

Згідно з частиною першою статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (пункти 3, 4, 7 частини другої статті 23 Закону № 2939-VI).

Пунктами 2, 3, 5 частини першої статті 24 Закону № 2939-VI закріплено, що відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 2939-VI оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом (частина друга статті 24 Закону № 2939-VI).

Щодо позовних вимог, які стосуються бездіяльності Луганської обласної прокуратури щодо ненадання ОСОБА_1 витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за запитом від 01 жовтня 2020 року та зобов`язання Луганської обласної прокуратури надати ОСОБА_1 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому станом на 30 травня 2014 року були внесені відомості щодо обвинувачення або повідомлення про підозру за частиною першою статті 205, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кремінна, суд зазначає таке.

Порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього визначає Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверджене наказом Генерального прокурора України від 30 червня 2020 року № 298.

Реєстр - створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом (пункт 2 глави 1 «Загальні положення» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30 червня 2020 року № 298 (далі Положення № 298)).

Відповідно до абзаців першого-другого пункту 3 глави 1 «Загальні положення» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298 реєстр утворений та ведеться відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з метою забезпечення реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження.

Держателем Реєстру є Офіс Генерального прокурора (далі - Держатель) (пункт 4 глави 1 «Загальні положення» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298).

Згідно з абзацами першим-другим пункту 5 глави 1 «Загальні положення» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298 держатель здійснює виконання функцій адміністратора Реєстру (технічне і технологічне створення та супроводження програмного забезпечення Реєстру, його адміністрування та моніторинг використання інформації, зберігання та захист даних Реєстру, контроль права доступу тощо).

Відповідно до пункту 8 глави 1 «Загальні положення» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298 реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є: прокурори, у тому числі керівники органів прокуратури; керівники органів досудового розслідування; керівники органів дізнання; слідчі органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень; дізнавачі підрозділів дізнання органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів Державного бюро розслідувань, а також уповноважені особи інших підрозділів зазначених органів, уповноважені в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків (далі - уповноважені особи інших підрозділів).

Обсяг відомостей, що вносяться до Реєстру, передбачено пунктом 1 глави 2 «Порядок внесення відомостей до Реєстру» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298.

Відповідно до пункту 1 глави 4 «Надання відомостей з реєстру» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298 відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу в порядку, встановленому КПК України, за формою згідно з додатком 6 до цього Положення.

Витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (пункт 2 глави 4 «Надання відомостей з реєстру» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298)

Згідно з пунктом 3 глави 4 «Надання відомостей з реєстру» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298 до витягу з Реєстру включається інформація про: номер та дату реєстрації кримінального провадження (виділення матеріалів досудового розслідування); дату надходження заяви, повідомлення та дату і час внесення відомостей про заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Реєстру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, наслідок розслідування кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові потерпілого, заявника (найменування юридичної особи та ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР)); короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові та дату народження особи, якій повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї; найменування, код ЄДР, юридичну адресу, розрахунковий рахунок, місце та дату державної реєстрації юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, а також анкетні дані її представника; орган досудового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, дізнавача (дізнавачів) органів дізнання, уповноваженої особи (осіб) іншого підрозділу, працівника (працівників) підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного бюро, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.

Пунктом 5 глави 4 «Надання відомостей з реєстру» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298 регламентовано, що надання витягу з Реєстру на всіх стадіях кримінального провадження, а також копії інформації, яка міститься у Реєстрі, у конкретному кримінальному провадженні до закінчення досудового розслідування здійснюється Реєстраторами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування та нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у ньому.

Держатель надає відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України та Закону України «Про захист персональних даних» (пункт 6 глави 4 «Надання відомостей з реєстру» розділу І «Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» Положення № 298).

Пунктом 5 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною другою статті 214 Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Так, Кримінальний процесуальний кодекс України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. А тому доступ учасників кримінального провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 222 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за запитом від 01 жовтня 2020 року та зобов`язання надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому станом на 30 травня 2014 року були внесені відомості щодо обвинувачення або повідомлення про підозру за частиною першою статті 205, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кремінна, не підпадають під дію Закону № 2939-VI, оскільки запитувана інформація є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та містить таємницю досудового розслідування, отримати яку позивач може виключно в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Луганської обласної прокуратури щодо ненадання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за запитом від 01 жовтня 2020 року та зобов`язання Луганської обласної прокуратури надати ОСОБА_1 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому станом на 30 травня 2014 року були внесені відомості щодо обвинувачення або повідомлення про підозру за частиною першою статті 205, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кремінна належить відмовити.

Щодо позовних вимог, які стосуються визнання протиправними дій Луганської обласної прокуратури щодо надання ОСОБА_1 завідомо недостовірної інформації та зобов`язання Луганської обласної прокуратури надати ОСОБА_1 вичерпну відповідь по суті запиту від 01 жовтня 2020 року б/н, суд зазначає таке.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Разом з тим, обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності жодним чином не нівелює обов`язку позивача довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

За наслідками судового розгляду судом не встановлено, а позивачем не доведено, надання позивачу Луганською обласною прокуратурою завідомо недостовірної інформації на запит позивача про доступ до публічної інформації від 01 жовтня 2020 року б/н.

У відповіді на запит від 08 жовтня 2020 року за № 27-224вих-20 Луганською обласною прокуратурою позивачу надано інформацію, якою відповідач володів, щодо внесення або не внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо обвинувачення або повідомлення про підозру ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кремінна, за частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 367, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України.

Підстави вважати невичерпною надану інформацію у відповіді на запит від 08 жовтня 2020 року за № 27-224вих-20, з огляду на зміст запиту позивача про доступ до публічної інформації від 01 жовтня 2020 року б/н, у суду відсутні.

Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Луганської обласної прокуратури щодо надання ОСОБА_1 завідомо недостовірної інформації та зобов`язання Луганської обласної прокуратури надати ОСОБА_1 вичерпну відповідь по суті запиту від 01 жовтня 2020 року б/н належить відмовити.

Щодо позовних вимог, які стосуються стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 10000,00 грн, спричиненої протиправними діями та бездіяльністю Луганської обласної прокуратури з надання завідомо недостовірної інформації та ненадання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за запитом від 01 жовтня 2020 року, суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 цієї постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В обґрунтування підстав та розміру моральної шкоди представник позивача зазначив, що оскільки позивачу надана відповідь із завідомо недостовірними даними, а звернення позивача в частині надання запитуваних документів залишено без задоволення, позивач має право вимагати поновлення своїх прав у судовому порядку, а також стягнення з держави моральної шкоди. На думку позивача, неправомірними діями та бездіяльністю держави в особі відповідача позивачу завдано моральну шкоду, а саме - позивач зазнала моральні страждання у зв`язку з порушенням її прав на отримання важливої для неї інформації щодо її кримінального переслідування, необхідністю вести листування з державними органами, звертатися до адміністративного суду із позовом, витрачати на це час, кошти та особисті зусилля, а також у зв`язку з відчуттям невпевненості та приниженості, завданої неправомірною поведінкою посадових осіб відповідача. Позивач вважає, що достатньою компенсацією її моральних страждань повинна бути грошова сума у розмірі 10000,00 грн. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень - відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, а вимога про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 10000,00 грн, спричиненої протиправними діями та бездіяльністю Луганської обласної прокуратури з надання завідомо недостовірної інформації та ненадання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за запитом від 01 жовтня 2020 року є похідною, відповідно задоволенню також не підлягає.

Щодо заявленого у позовній заяві клопотання про постановлення окремої ухвали відносно посадових осіб Луганської обласної прокуратури, які внесли в офіційне листування завідомо недостовірні дані та послались на не передбачені законом обставини справи, та направлення такої ухвали до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Суд зазначає, що окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Необхідність її винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

Слід зазначити, що суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу. Проте, враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону.

Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено певне правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити (службова недбалість, зловживання владою тощо).

Однак, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача та винесення окремої ухвали суду в межах цієї справи, оскільки порушень закону, зазначених у позовній заяві, під час судового розгляду судом не встановлено.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 826/7244/18 (№ рішення в ЄДРСР 89180564).

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваних дій та бездіяльності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру фізична особа має сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру.

Отже, позивач мав сплатити судовий збір за подання даного позову у розмірі 840,80 грн.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 841,00 грн, що підтверджено дублікатом квитанції від 17 жовтня 2020 року № 0.0..1.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 0,20 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову у розмірі 840,80 грн покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Луганської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02909921, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Б. Ліщини, буд. 27) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська