Справа № 813/933/17
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Справа №813/933/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Шуневич Т.П.,

представника відповідача Павліш О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 30.12.2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 30.12.2016 року (із врахуванням уточнень від 19.09.2017 року).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року, позов Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» було задоволено повністю.

Не погодившись із висновками суду першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Так, постановою Верховного Суду від 05.05.2020 року було задоволено частково касаційну скаргу Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року у справі №813/933/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

07.05.2020 року справа була надіслана Верховним Судом до Львівського окружного адміністративного суду для розгляду та надійшла до суду 18.05.2020 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Відповідно до вимог статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу №813/933/17 передано на розгляд головуючому судді Львівського окружного адміністративного суду Сасевичу О.М.

Ухвалою від 19.09.2020 року справу прийнято до розгляду суддею Сасевичем О.М.; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 11.06.2020 року задоволено клопотання представника відповідача та здійснено заміну відповідача - Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на належного Головне управління ДПС у Львівській області.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Сторонами при розгляді справи було подано до суду заяви по суті справи письмові відзив, відповідь на відзив, пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена, зокрема, в позові, інших письмових заявах, що подані до суду, він вважає, що відповідачем було безпідставно та без урахування всіх обставин справи й норм чинного законодавства винесено щодо нього рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Так, позивач зазначає, що ухвалами Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 року та від 21.07.2014 року, було порушено та припинено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд». Тобто, у зазначений період було зупинено виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинені заходи спрямовані на виконання цих зобов`язань. Проте, починаючи з 25.10.2012 року своєчасно сплачені позивачем поточні зобов`язання відповідачем зараховувались в погашення заборгованості, яка на час зупинення виконання зобов`язань становила 249 985,70 грн. На переконання Товариства, законодавець наділив правом контролюючий орган застосовувати штрафи до платника податку у випадку затримки сплати суми грошового зобов`язання, проте не наділив правом застосовувати штраф у разі зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості з черговістю його виникнення незалежно від призначення платежу, вказаного платником. Позивач вважає, що внаслідок таких протиправних дій відповідачем створена заборгованість Товариства, що у свою чергу, призвело до протиправного нарахування штрафу і пені.

Окрім того, на думку позивача, в даному випадку мало місце подвійне притягнення до відповідальності ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» як платника єдиного внеску. А саме, у подальшому, відповідачем було повторно застосовано щодо позивача штрафні санкції та нараховано пеню за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, при цьому, за той же період і за ті ж порушення (рішення від 23.07.2018 року № від 23.07.2018 року). А також, позивач звертає увагу на те, що крім зазначеного, до нього вже застосовувалися санкції за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску органами Пенсійного фонду України, який до 01.10.2013 року адміністрував даний обов`язковий платіж. У той же час, відповідачем було необґрунтовано застосовано їх ще раз.

Також, ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» зазначає, що на цей час згадане нове рішення від 23.07.2018 року № від 23.07.2018 року визнане протиправним в судовому порядку (адміністративна справа №1340/3782/18) і висновки судів у ній є преюдиційними при вирішення даного спору, оскільки, стосуються тих же фактичних правовідносин і обставин, яким суди надали належної правової оцінки.

Відтак, позивач вважає, що оспорюване рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до позиції відповідача, яка ним висловлена у відзиві, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач зазначає, що згідно з даними обліку позивача як платника єдиного соціального внеску впродовж періоду з 21.02.2013 року по 26.07.2016 року ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» було порушено граничні строки сплати узгодженої суми вказаного внеску. Таким чином, зазначені обставини є підставою для застосування до платника фінансових санкцій (штрафу і пені) за порушення норм законодавства.

Таким чином, відповідач підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просила позов задоволити.

Представник відповідача у судових засіданнях надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, позов не визнав, ствердив про його безпідставність, а тому, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за №01293961 і у 2016 році знаходилося на податковому обліку Франківського відділення Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області.

Відповідно до матеріалів справи, в період з 21.02.2013 року по 26.07.2016 року ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» порушувалися граничні строки сплати узгоджених сум єдиного внеску. У зв`язку з чим, Залізничною об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Львівській області 30.12.2016 року було прийнято рішення № про застосування до ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Відповідно до вказаного рішення до позивача застосовано штраф за період з 21.02.2013 року до 10.09.2015 року в сумі 74 885,75 грн. (10% до 01.01.2015 року), за період з 21.01.2015 року до 26.07.2016 року в сумі 121 745,70 грн. та нарахована пеня в розмірі 273 563,51 грн. (0,1% від суми недоїмки), загальний розмір пені та штрафу 470 194,96 грн.

Також, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 року у справі №5015/4447/12 було порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, термін виконання яких настав до порушення справи про банкрутство. Ухвалою ж Господарського суду Львівської області від 21.07.2014 року у справі №5015/4447/12 провадження у справі про банкрутство ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» було припинено, у зв`язку з відкликанням ініціюючим кредитором заяви про порушення справи про банкрутство.

Як встановлено судом, щодо ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» також було проведено перевірку ГУ ДФС у Львівській області з питань своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування й складено акт від 04.07.2018 року за №1661/13-01-13-10/01293961, яким зафіксовано несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.02.2013 року по 26.07.2016 року. На підставі матеріалів цієї перевірки, ГУ ДФС України у Львівській області було прийнято рішення від 23.07.2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску, згідно з яким ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» нараховано штраф у розмірі 74 885,75 грн. за період з 21.02.2013 року до 10.09.2015 року, штраф у розмірі 12 1745,70 грн. за період з 21.01.2015 року до 26.07.2016 року та пеню у розмірі 273 563,51 грн.

У подальшому, таке рішення від 23.07.2018 року № було оскаржене позивачем і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 року у справі №1340/3782/18 скасоване з причин його протиправності.

Указане засвідчується матеріалами справи та не заперечується її учасниками. Окрім того, зазначені обставини підтверджуються рішенням судів у справі №1340/3782/18, які в силу ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України є преюдиційними.

Також, судом установлено, що до 01.10.2013 року за несвоєчасну сплату єдиного внеску (заборгованість, що виникла за березень-серпень 2013 року) до ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» було застосовано фінансові санкції та пеню органами Пенсійного фонду України 9 667,09 грн. штрафних санкцій і 12 792,36 грн. пені (рішення від 07.05.2013 року №1192), 5 248,73 грн. штрафних санкцій і 6 502,65 грн. пені (рішення від 04.07.2013 року №1641) і ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» (як платник внеску) була передана 01.10.2013 року органами Пенсійного фонду України органам Державної фіскальної служби для адміністрування єдиного внеску з відповідною сумою недоїмки в розмірі 238 385,00 грн. (яка включала заборгованість по основному платежу 204 174,17 грн., штрафну санкцію 14 915,82 грн. та пеню 19 295,01 грн.).

Указане засвідчується відомостями, наданими Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

У зв`язку з чим, установивши необхідні дійсні обставини справи, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов`язок з доказування в такій категорії справи, постановляючи рішення виходить із наступного.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як визначено ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена

(у редакції до 01.07.2013 року територіальними органами Пенсійного фонду України, у подальшій редакції в податковим органом) у випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, який дорівнює календарному місяцю.

Згідно з ч.11 ст.9 цього ж Закону, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.10 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» встановлено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (в редакції Закону до 01.01.2015 року), 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (в редакції Закону після 01.01.2015 року).

Наведеним нормам кореспондують і відповідні положення Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №455, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449.

Таким чином, суд резюмує, що в платника єдиного внеску (яким є також і позивач, що не заперечується учасниками справи) наявний обов`язок із його своєчасної сплати в належному розмірі й за його порушення законом передбачена відповідальність (штраф, пеня).

У той же час, як було встановлено судом, щодо ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 року у справі №5015/4447/12 було порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з положень ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка застосовується до спірних правовідносин, мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Згідно з абз.2 ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Відтак, слід дійти висновку, що дані норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлюють загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

У зв`язку з чим, враховуючи положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Наведена позиція узгоджується з правовою позицією про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань викладеною Верховним Судом України у постановах від 18.12.2012 року у справі №5/34-09, від 12.03.2013 року у справі №29/5005/16170/2011, від 01.10.2013 року у справі №28/5005/3240/2012, Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 року у справі №820/10403/15.

Ураховуючи вищенаведене, оскільки відповідачем нараховано штраф та пеню під час дії мораторію (з 25.10.2012 року до 21.07.2014 року), слід констатувати, що оскаржуваним рішенням невірно було визначені суми штрафних санкцій та пені за період з 21.02.2013 року до 10.09.2015 року, за період з 21.01.2015 року до 26.07.2016 року.

Оскільки ж такі суми неможливо виокремити в оскаржуваному рішенні, то прийняте відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.12.2016 року № є протиправним, а отже, підлягає скасуванню в цілому. Указана позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 05.12.2006 року у справі за позовом ЗАТ Київський склотарний завод до Державної податкової інспекції в Оболонському районі м.Києва про визнання недійсними рішень.

Суд, вирішуючи спір у цій справі в даному контексті, також відзначає, що відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з чим, у цій частині враховуються обставини, встановлені в судових рішеннях у адміністративній справі №1340/3782/18 (постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 року), позаяк, вони стосуються спірних правовідносин, так як відповідний спір у справі №1340/3782/18 виник щодо тих же нарахувань позивачеві із єдиного внеску, штрафних санкцій і пені та за той же період.

У той же час, продовжуючи, суд критично оцінює покликання позивача на наявність підстав для задоволення позову в цій справі з огляду на те, що вищенаведені обставини свідчать про подвійне застосування відповідальності за одне й те ж порушення. Суд відзначає, що оспорюване в цій справі рішення від 30.12.2016 року № було прийнято раніше, ніж рішення від 23.07.2018 року №. Крім того, на цей час рішення від 23.07.2018 року № скасоване та не породжує правових наслідків, при цьому, на час прийняття такого рішення № оспорюване рішення було скасоване в цій справі №380/5902/20 (відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 року, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017).

Проте, суд знаходить підстави для висновку про порушення принципу non bis in idem, на що посилається позивач, у частині застосування тих же санкцій (та за те ж порушення) як органами Пенсійного фонду України, так і органами Державної фіскальної служби України.

А саме, як установлено, органами Пенсійного фонду України, які до 01.10.2013 року адміністрували єдиний внесок, було застосовано до ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» фінансові санкції та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску (заборгованість, що виникла за березень-серпень 2013 року) й із такими нарахуваннями недоїмку передано органам доходів і зборів, як це засвідчено листом ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.09.2020 року №1300-0806-7/73198. У подальшому, спірним рішенням відповідача до позивача було застосовано фінансові санкції та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску (заборгованість у період з 21.02.2013 року по 26.07.2016 року). Тобто, зважаючи на часткове накладення періодів, за які застосовано відповідальність до платника єдиного внеску органами Пенсійного фонду України і органами Державної фіскальної служби України, мало місце подвійне притягнення ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд» до відповідальності.

Таким чином, зазначене (застосування штрафних санкцій і пені відповідачем за цей же період) суперечить засаді, яка забороняє притягувати особу до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення, закріплений, зокрема, в ч.1 ст.61 Конституції України.

Суд у цьому контексті повторює, що оскільки такі суми («подвійних» санкцій) неможливо виокремити в оскаржуваному рішенні, то воно підлягає скасуванню в цілому.

Усе зазначене в своїй сукупності вказує на протиправність прийнятого відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.12.2016 року №, відтак, воно підлягає скасуванню.

Окремо суд відзначає, що дана справа була скерована на новий розгляд до суду першої інстанції за постановою Верховного Суду від 05.05.2020 року. При цьому, враховуючи нові обставини, а також обставини, встановлені рішеннями судів у справі №1340/3782/18 (за ідентичних обставин і правовідносин), суд приходить до висновку про наявність підстав для справедливого вирішення спору з підстав, які викладені вище. Зазначене повністю узгоджується з міркуваннями процесуальної економії та ефективності судочинства в адміністративній справі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вирішуючи даний спір, також відзначає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар.45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар.53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Основного Закону та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» (вул.Стрийська, 108, приміщення 656, м.Львів, 79026; ідентифікаційний код юридичної особи в ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; ідентифікаційний код юридичної особи в ) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 30.12.2016 року задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Франківського відділення Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.12.2016 року №.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; ідентифікаційний код юридичної особи в ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» (вул.Стрийська, 108, приміщення 656, м.Львів, 79026; ідентифікаційний код юридичної особи в ) витрати по сплаті судового збору у сумі 7052 (сім тисяч п`ятдесят дві) грн. 93 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2020 року.