Справа № 360/4292/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4292/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Головного управління ДПС у Луганській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 04 листопада 2020 року надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у Луганській області (далі - позивач, ГУ ДПС у Луганській області) до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому позивач просить стягнути з відповідача податковий борг з адміністративних штрафів та штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну в сумі 23800,00 грн, в дохід місцевого бюджету.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності Лисичанською міською радою Луганської області, внесена в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію відповідача не скасовано. На даний час згідно з інформацією з ідентифікаційних та реєстраційних даних відповідача відповідач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Луганській області.

За відповідачем станом на 15 жовтня 2020 року рахується податковий борг за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну (ККДБ 21081500) в сумі 23800,00 грн, який виник у зв`язку з несплатою донарахованих сум згідно з податковими повідомленнями-рішеннями (форми «С») від 13 листопада 2018 року № та від 04 червня 2020 року № .

Вказані податкові повідомлення-рішення відповідачем не оскаржені, не виконані та є чинними.

Головним управлінням ДФС у Луганській області направлено відповідачу з рекомендованим повідомленням про вручення податкову вимогу форми «Ф» від 28 лютого 2018 року № 3684-17, яка вручена відповідачу 03 квітня 2018 року. Станом на теперішній час податкова вимога форми «Ф» від 28 лютого 2018 року № 3684-17 відповідачем не виконана, не оскаржена та є чинною.

На підставі зазначеного позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 09 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 28-29).

Відповідачем 23 листопада 2020 року подано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в задоволенні якого відмолено ухвалою від 08 грудня 2020 року (арк. спр. 46-47, 70).

Від відповідача 03 грудня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 54-66).

Так, відповідач зазначила, що юридичний спір у даній справі виник з приводу стягнення податкового боргу на підставі податкової вимоги від 28 лютого 2018 року форми «Ф» № 3684-17, яка, як вбачається, не стосується спірних податкових повідомлень - рішень від 13 листопада 2018 року та від 04 червня 2020 року, оскільки винесена до дати їх прийняття, що, на думку відповідача, явно суперечить порядку формування та надсилання податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Відповідач вважає, що позивач не дотримався своїх власних процедур, визначених нормами пункту 42.2 статті 42, статті 59 Податкового кодексу України, пунктами 1, 2, 3, 7 розділу III Порядку щодо формування та надсилання податкових вимог, а саме, в порядку і строки, встановлені Податковим кодексом України, він не формував і не направляв на адресу відповідача податкової вимоги на виконання податкового повідомлення рішення від 13 листопада 2018 року № та від 04 червня 2020 року № , а тому не повинен мати можливості уникнути від виконання своїх обов`язків, передбачених вказаними нормами чинного законодавства України в силу вимог статті 8, 19 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

На думку відповідача, ГУ ДПС у Луганській області намагається стягнути податковий борг на підставі рішення суду без дотримання власних процедур адміністрування податкового боргу, визначених законом.

Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від позивача 14 грудня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач додатково зазначив, що податкові повідомлення-рішення від 13 листопада 2018 року № 1, від 04 червня 2020 року № та податкова вимога відповідачем не виконані, не оскаржені та є чинними. Податкова вимога від 28 лютого 2018 року форми «Ф» № 3684-17 у сумі 34000,00 грн сформована через несплату позивачем нарахованих контролюючим органом штрафних санкцій за порушення вимог законодавства під час провадження діяльності, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а саме, рішенням від 28 липня 2016 року № 000020/12-09-40/ НОМЕР_1 у розмірі 17000,00 грн та рішенням від 28 липня 2016 року № 000021/12-09-40/ у розмірі 17000,00 грн. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року в справі № 812/1047/17 визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області від 28 липня 2016 року № 000020/12-09-40/ та № 000020/12-09-40/. Разом з тим, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі № 812/1047/17 відмовлено в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 про скасування рішень ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області від 28 липня 2016 року № 000020/12-09-40/ та № 000020/12-09-40/. Постановою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року в справі № 812/1047/17 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року - без змін. Докази безперервності податкового боргу, який значиться в інтегрованій картці платника податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надано як суду, так і направлено на адресу відповідача (арк. спр. 79-82).

Відповідач правом подати заперечення не скористалась.

Від відповідача 24 грудня 2020 року надійшло клопотання про зупинення провадження в справі, в задоволенні якого відмовлено ухвалою від 28 грудня 2020 року (арк. спр. 86-87, 91-92).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець з 03 квітня 2003 року, перебуває на обліку в ДПІ у м. Лисичанську (м. Лисичанськ), Лисичанське управління, Головне управління ДПС у Луганській області з 03 квітня 2003 року, що підтверджується інформацією з витягу з реєстраційних та облікових даних платника податків та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. спр. 19-21, 95-96).

ГУ ДФС у Луганській області на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення від 17 жовтня 2018 року № 239574, складених співробітниками Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, за встановлене порушення пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», винесено податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2018 року № , яким до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у сумі 6800,00 грн за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів (арк. спр. 11).

Вказане податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повернулося до ГУ ДФС у Луганській області без вручення 17 грудня 2018 року, із відміткою про причини повернення за закінченням встановленого строку зберігання (арк. спр. 10 зв.).

Посадовими особами ГУ ДПС у Луганській області 16 квітня 2020 року здійснено фактичну перевірку з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 16 квітня 2020 року № 391/12-32/32-01/ НОМЕР_1 (арк. спр. 14-15).

Перевіркою встановлено порушення:

статті 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» - здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами без марок акцизного податку встановленого зразка;

пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251 «Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - відсутність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пачці сигарет для продажу таких товарів споживачам.

На підставі акта від 16 квітня 2020 року № 391/12-32/32-01/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Луганській області винесено податкове повідомлення-рішення від 04 червня 2020 року № , яким до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у сумі 17000,00 грн за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну (арк. спр. 17).

Вказане податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке 06 липня 2020 року повернулося до ГУ ДПС у Луганській області без вручення, із відміткою про причини повернення за закінченням встановленого строку зберігання (арк. спр. 16 зв.).

ГУ ДФС у Луганській області виставлено ФОП ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» від 28 лютого 2018 року № 3684-17, якою повідомлено, що станом на 27 лютого 2018 року сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями становить 34000,00 грн (арк. спр. 18).

Вимогу про сплату боргу направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та отримано ОСОБА_1 особисто 03 квітня 2018 року (арк. спр. 18).

Згідно з довідкою ГУ ДПС у Луганській області залишок несплаченої суми за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями станом на 15 жовтня 2020 року становить: податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2018 року № 6800,00 грн, податкове повідомлення-рішення від 04 червня 2020 року № 17000,00 грн (арк. спр. 6).

На час розгляду адміністративної справи відповідачем податковий борг не погашений, що підтверджено витягом з ІКП за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну (арк. спр. 7, 8).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі Закон № 481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Частинами четвертою та п`ятою статті 17 Закону № 481/95-ВР визначено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

У разі невиконання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

У відповідності із статтею 14 Податкового кодексу України:

- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);

- штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.265 пункту 14.1);

- податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).

Пунктом 42.1 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно з пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Процедуру оскарження рішень контролюючих органів визначено статтею 56 Податкового кодексу України, так:

- рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (пункт 56.1);

- з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 56.18).

Платник податків відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

З вищеописаних доказів судом встановлено, що контролюючим органом на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення від 11 жовтня 2018 року № 239574, складених співробітниками Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, та в ході проведення фактичної перевірки, результати якої оформлено актом від 16 квітня 2020 року № 391/12-32/32-01/ НОМЕР_1 , встановлено порушення відповідачем вимог податкового законодавства.

Керуючись положеннями пункту 54.3.3 статті 54 Податкового кодексу України та статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», якими встановлена відповідальність платника податків за вчинення податкового правопорушення, контролюючим органом винесено податкові повідомлення рішення від 13 листопада 2018 року № та від 04 червня 2020 року № .

Як вже вищевказано, відповідно до положень пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України вказані податкові повідомлення-рішення вважаються належним чином врученими платнику податків.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не скористалася правом оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень у визначеному Податковим кодексом України порядку, вказані податкові повідомлення-рішення стали узгодженими та відповідно до положень пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у платника податків виник обов`язок погашення грошового зобов`язання, визначеного такими податковими повідомленнями-рішеннями.

За даними витягу з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 , відповідачем обов`язок по сплаті грошового зобов`язання за вказаними узгодженими податковими повідомленнями-рішеннями не виконаний.

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до пунктів 95.1 та 95.2 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Оскільки податкова вимога форми «Ф» від 28 лютого 2018 року № 3684-17 є чинною (доказів про скасування або відкликання податкової вимоги суду не надано), суд дійшов висновку, що контролюючим органом при зверненні до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку дотримані вимоги пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (пункт 41.2 статті 41 Податкового кодексу України).

З вищевикладеного слідує, що у межах спірних правовідносин контролюючим органом, уповноваженим здійснювати стягнення податкового боргу є ГУ ДПС у Луганській області.

Враховуючи, що відповідачем за час розгляду даної адміністративної справи податковий борг за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну у загальній сумі 23800,00 грн не сплачений, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Що стосується наведених відповідачем обставин щодо недотримання контролюючим органом процедури проведення фактичної перевірки, протиправності податкових повідомлень-рішень, що стали підставою для виникнення податкового боргу, про стягнення кого заявлено вимоги, а також порушення процедури направлення податкової вимоги, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Зважаючи на предмет доказування у даній справі, суд зазначає, що обставинами, які підлягають встановленню у справах даної категорії, є наявність податкового боргу у платника податків, про стягнення якого контролюючий орган заявляє вимоги, а також дотримання останнім визначеної Податковим кодексом України процедури звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку.

З вищеописаних доказів судом встановлено, що за ФОП ОСОБА_1 існує податковий борг за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну, що виник внаслідок несплати відповідачем у визначений статтею 57 Податкового кодексу України строк нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 13 листопада 2018 року № та від 04 червня 2020 року № .

Також судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем дотримано вимоги статей 87 та 95 Податкового кодексу України, якими визначено процедуру звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення податкового боргу платника податків фізичної особи.

Всі інші обставини, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти задоволення позовних вимог, виходять за межі предмета доказування по даній справі, тому суд їх не встановлює та не надає їм правової оцінки.

Суд вважає за необхідне зауважити відповідачу, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Також частиною восьмою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, може пред`явити зустрічний позов відповідно до положень статті 177 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 177 Кодексу адміністративного судочинства України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Проте ФОП ОСОБА_1 наданими їй процесуальним законодавством правами не скористалася, за оскарженням вказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги у визначений Податковим кодексом України та Кодексом адміністративного судочинства України спосіб не звернулася, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення стяли узгодженими та за відповідачем виник податковий борг, про стягнення якого заявлено позовні вимоги.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З викладеного слідує, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору відносяться на рахунок суб`єкта владних повноважень. Такий вид судових витрат, як судовий збір, поверненню позивачу - суб`єкту владних повноважень, не підлягає.

Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних правовідносинах із владою.

Оскільки Головне управління ДПС у Луганській області у вказаній справі є суб`єктом владних повноважень, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС у Луганській області (місцезнаходження: 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72, ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг з адміністративних штрафів та штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну в сумі 23800,00 грн (двадцять три тисячі вісімсот гривень) в дохід місцевого бюджету.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова