Справа № 280/4650/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4650/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року (суддя Сіпака А.В., м. Запоріжжя) у справі № 280/4650/20

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

У липні 2020 року ГУ ПФУ в Запорізькій області звернулось до суду із позовом, у якому просило скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косінова І.В. від 02.07.2020 ВП №59220184 про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивоване правомірністю накладення державним виконавцем штрафу за невиконання ГУ ПФУ в Запорізькій області судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки останнім під час розгляду справи у суді першої інстанції не доведено поважних причин неможливості його виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що винесено з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин справи. Зокрема, скаржник зазначив про хибність твердження суду першої інстанції щодо обґрунтування позовних вимог посиланням на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що затверджений постановою КМУ від 22.08.2018 № 649, вказавши, що це взагалі не було зазначено ним у позовній заяві. Також, скаржник вказав, що судом першої інстанції встановлено, що виплата заборгованості ОСОБА_1 здійснюється за рахунок коштів Фонду, що не відповідає дійсності, оскільки вказана виплата здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, у виділенні яких скаржнику було відмовлено Пенсійним фондом України. З огляду на це, скаржник стверджує про доведеність поважності причин невиконання судового рішення у зв`язку з відсутністю коштів, що виключає підстави для накладення на нього штрафу за невиконання судового рішення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якій зазначив про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яким вірно встановлено відсутність поважних причин невиконання судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2019 по справі № 280/4987/18, зокрема, ненадання скаржником доказів відсутності фінансування на виплату пенсії ОСОБА_1 . З огляду на це, відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа, на адресу якої були направлені матеріали апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2019 по справі № 280/4987/18 зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 за вислугу років у розмірі 73% від суми 10 540,13 грн. грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по теперішній час та здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії починаючи з 01.01.2016.

27.05.2019 видано виконавчий лист, на підставі якого головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження від 28.05.2019 ВП № 59220184.

Листом від 03.06.2019 № 988/07 боржник повідомив відповідача, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру 73 % грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 по теперішній час. За період з 01.01.2016 по 15.01.2019 донараховано 11 536,20 грн. Донарахування здійснено 13.05.2019 (а.с. 8).

Крім того, листом від 13.04.2020 № 080-0802-6/15056 боржником повідомлено відповідача про здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 73 % від суми 10 540,13 грн. за період з 01.01.2016. За період з 01.01.2016 по 15.01.2019 донараховано 11 536,20 грн. Донарахування здійснено 13.05.2019. В подальшому пенсія виплачується виходячи з розміру 73 % грошового забезпечення. Щодо виплати 11 536,20 грн. боржник повідомив, що він здійснює виплату заборгованості по пенсії на виконання рішення суду лише після виділення коштів Пенсійним фондом України. 13.04.2020 зроблено відповідний запит щодо здійснення додаткового фінансування (а.с. 9, 10).

02.07.2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косіновим І.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 280/4987/18, виданого 27.05.2019 Запорізьким окружним адміністративним судом, за невиконання рішення прийнято постанову ВП № 59220184 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у розмірі 5100 грн.

Правомірність винесення відповідачем вказаної постанови є предметом спору у межах цієї адміністративної справи.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (частина 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас, у частині 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тобто, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та скаржником не заперечується, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі № 280/4987/18 позивачем не виконано в повному обсязі. Зокрема, не здійснено виплату донарахованої 13.05.2019 суми пенсії ОСОБА_1 у розмірі 11 536,20 грн.

За приписами п.п. 3,4- 5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного Фонду.

Тобто, виплати пенсій здійснюються виключно за рахунок Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Отже, невиконання судового рішення скаржником в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що фінансування виплати заборгованості пенсій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, що підтверджено скаржником у апеляційній скарзі. При цьому, судом першої інстанції з посиланням на практику Верховного Суду зазначено про поважність такої причини для невиконання судового рішення, як відсутність відповідного фінансового забезпечення, на що також посилається скаржнику у своїй апеляційній скарзі.

Поряд із цим, суд першої інстанції зазначив про неможливість застосування такої практики Верховного Суду до спірних правовідносин, оскільки матеріали позовної заяви ГУ ПФУ в Запорізькій області не містять обґрунтувань відсутності фінансування, оскільки скаржником документально не доведено відсутності коштів для виконання судового рішення в частині виплати ОСОБА_1 донарахованої за період з 01.01.2016 по 15.01.2019 пенсії у розмірі 11 536,20 грн. на момент накладення штрафу на боржника.

Вказані докази не долучено скаржником також і до матеріалів апеляційної скарги.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилання скаржника на відсутність бюджетних асигнувань для виплати нарахованої конкретним судовим рішенням пенсії, як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення, так як такі посилання не підтверджені жодним належним доказом, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.

Щодо твердження скаржника про відсутність обґрунтування його позиції посиланням на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що затверджений постановою КМУ від 22.08.2018 № 649 (далі Порядок № 649), колегія суддів зазначає, що дійсно сама позовна заява не містить посилання на вказаний Порядок. Разом із цим, листом від 03.06.2019 № 9588/07 скаржник повідомив відповідача про виконання судового рішення по справі № 280/4987/18 та вказав про нарахування у період з 01.01.2016 по 15.01.2019 заборгованості з виплати ОСОБА_1 пенсії у сумі 11 536,20 грн., яка має бути виплачена відповідно до положень Порядку № 649, оскільки вона донарахована у період до набрання судовим рішенням законної сили (а.с. 8).

Щодо застосування до спірних правовідносин положень Порядку № 649, судом першої інстанції вірно встановлено, що вказаний порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Пунктом 2 постанови КМУ від 22.08.2018 № 649 встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються, з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Згідно пунктів 5, 6, 8, 10 Порядку № 649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою. Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія). Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку. У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови. У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання. Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

З огляду на це, судом першої інстанції вірно встановлено, що скаржник мав провести розрахунок суми виплати відповідно до рішення суду, направити відповідний пакет документів до Пенсійного фонду України, де уповноважена комісія, після перевірки обґрунтованості розрахованої суми, прийняла б одне з наведених вище рішень.

Проте, доказів дотримання положень Порядку № 649 скаржником до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2019 по справі № 280/4987/18 у частині виплати ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії у сумі 11536,20 станом на дату винесення відповідачем спірної постанови про накладення штрафу скаржником не виконано. Доказів поважності підстав невиконання вказаного рішення скаржником до суду не надано. Отже, штраф згідно спірної постанови застосовано до скаржника правомірно.

Відповідно, підстави для скасування спірної постанови, задоволення апеляційної скарги та позовних вимог відсутні.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 280/4650/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко