Справа № 120/1671/20-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1671/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

28 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року (прийнятого в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.03.2020 №2-7101/15-20-СГ про відмову в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), із урахуванням правової оцінки, наданої судому у своєму рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в лютому 2020 року ним подано клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, за кадастровим номером :01:002:0198, орієнтовною площею 2,00 га на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства. Наказом за №2-7101/15-20-СГ від 16.03.2020 відповідачем відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Позивач вважаючи вказаний наказ протиправним звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.07.2020 в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги адміністративного позову задоволенню не підлягають, оскільки позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо її поділу та об`єднання.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В підтвердження вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що в лютому він та інші особи звернулися до відповідача із колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, з кадастровим номером: :01:002:0198, орієнтовною площею по 2,0 га кожній особі, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства, на території Антонівської сільської Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту). До клопотання також було надано нотаріально посвідчену згоду землекористувача.

У відповідь на звернення ГУ Держгеокадастру відмовлено позивачу у наданні такого дозволу, з посиланням на те, що земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2 , відповідно до договору оренди, який діє до 27.02.2025.

Однак, позивач вважає, що згідно правових позицій Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №826/841/17 та від 14.08.2019 у справі №480/4298/18 згода землекористувача на етапі надання дозволу на розробку документації із землеустрою, або її відсутність не є підставою для відмови в наданні такого дозволу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що наказом № 2-7101/15-20-СГ від 16.03.2020 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в силу того, що на момент подання колективного клопотання земельна ділянка перебуває в оренді гр. ОСОБА_2 , відповідно до договору, укладеного 25.12.2012 з Томашпільською райдержадміністрацією терміном до 27.02.2025. А у відповідності до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи у користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність або у користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до норм ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 12.02.2020 позивач та інші особи звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з відповідним колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, з кадастровим номером: :01:002:0198, орієнтовною площею по 2,0 га кожній особі, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Антонівської сільської Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

До клопотання позивачем додано: копію паспорту; копію ідентифікаційного номеру, копію нотаріально-посвідченої заяви - згоди ОСОБА_2 на вилучення земельної ділянки та затвердження документації із землеустрою та передання у власність земельних ділянок від 10.09.2019; копію додаткової угоди; копію договору оренди землі №6 від 25.12.2012; копію кадастрового плану; викопіювання з Публічної кадастрової карти України з позначенням бажаного місця розташування земельних ділянок.

У відповідь на клопотання, наказом відповідача №2-7101/15-20-СГ від 16.03.2020 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03), розташованої на території Антонівської сільської Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Крім того в обґрунтування відмови відповідач посилався на ст. 79-1, 116, 118, 122 ЗК України, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 20.02.2020 року №53 та зазначив, що позивачеві відмовлено у наданні вказаного дозволу з тих підстав, що земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення площею 25,0127га з кадастровим номером :01:002:0198 перебуває в оренді ОСОБА_2 , відповідно до договору, укладеного 25.12.2012 з Томашпільською райдержадміністрацією терміном до 27.02.2025. Та зазначив, що вилучення земельної ділянки (згідно нотаріально посвідченої заяви від 10.09.2019 року реєстраційний № 831) для сільськогосподарського використання відповідно до вимог ч. 5 ст. 149 ЗК України належить до повноважень районної державної адміністрації. Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Позивач вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернувся до суду з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 К України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 вказаної статті).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина 3 вказаної статті).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина 4 вказаної статті).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів АРК. Верховній Раді АРК, Раді міністрів АРК органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У відповідності до ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, особа яка претендує на безоплатне набуття у власність земельної ділянки державної власності до клопотання повинна долучити графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а у випадку перебування земельної ділянки у користуванні - погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

В силу норм ч. 5 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено з матеріалів справи позивач звертаючись до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства просить надати дозвіл, саме на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 (два) га на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), яка вже є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер :01:002:0198 (загальна площа 25,0127 га).

Згідно з нормами частин 1-2 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Виходячи з аналізу положень частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а не проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згоду на виготовлення якого просить надати позивач у клопотанні.

Відтак, за даних обставин справи, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина шоста статті 79-1 ЗК України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 30.08.2018 у справі № 802/928/17-а, що підлягають врахуванню судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач помилково звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а не із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, що суперечить вимогам ч. ст. 79-1 ЗК України та виключає передбачені Земельним кодексом України підстави для позитивного вирішення клопотання ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства державної форми власності, орієнтовною площею 2.0 гектари на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0198 із врахуванням правової оцінки, наданої судом у своєму рішенні, то така вимога не підлягає задоволенню із наступних мотивів.

Так, вимога зобов`язального характеру є похідною від першої, а тому, з огляду на відсутність підстав для скасування наказу відповідача, відсутні й підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень надавати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо її поділу та об`єднання. Однак, враховуючи, що земельна ділянка :01:002:0198 (загальна площа: 25,0127 га) мету із набуття прав на частину якої переслідує позивач є сформованою, позивач повинен був клопотати про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо її поділу та об`єднання. Невідповідність клопотання позивача вимогам ч. 6 ст. 79-1 ЗК України, а як наслідок і ст. 118 ЗК України вказує як на наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання, так і виключає підстави для зобов`язання відповідача вчиняти дії з метою надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Щодо аргументів позивача про помилкове мотивування наказу № 2-7101/15-20-СГ від 16.03.2020 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації" суд зазначає наступне.

Підставою відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідач вказує перебування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, в оренді іншої особи.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК підставами для відмови у наданні дозволу є: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Дані підстави є вичерпними та не передбачають відмови у зв`язку з перебуванням земельної ділянки в оренді іншої особи.

У відповідності до норм ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, особа яка претендує на безоплатне набуття у власність земельної ділянки державної власності до клопотання повинна долучити графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а у випадку перебування земельної ділянки у користуванні - погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як встановлено з матеріалів справи позивачем до клопотання, до нього надавалася копія нотаріально посвідченої заяви згоди ОСОБА_2 на вилучення земельної ділянки та затвердження документації із землеустрою від 10.09.2019.

Що стосується посилань відповідача на можливість вилучення земельної ділянки згідно наданої нотаріально посвідченої згоди на підставі ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу, що віднесено до повноважень районної державної адміністрації, то суд зазначає таке.

Поняття вилучення земельної ділянки, яке застосовано у нормі ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, не слід ототожнювати із передбаченою ст. 149 ЗК України процедурою вилучення земельних ділянок для суспільних та інших потреб, яке здійснюється за рішенням органів державної влади, Ради міністрів АРК та органів місцевого самоврядування чи рішенням суду. Так, ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III регулює правовідносини щодо безоплатного отримання у власність земельної ділянки державної власності, а набувачем такого права за передбаченою вказаною нормою процедурою є громадяни, тоді як ст. 149 ЗК України регулює інші за характером правовідносини.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 вказаної норми, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів АРК та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень КМУ, Ради міністрів АРК, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених ч. 9 цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства;

в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

Отже, у разі перебування бажаної для заявника земельної ділянки у користуванні іншої особи, до клопотання про надання дозволу на розроблення відповідного виду документації із землеустрою, необхідно долучити погодження землекористувача, яке у подальшому може бути підставою для припинення його речового права.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій`проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 30.08.2018 у справі № 802/928/17-а, що підлягають врахуванню судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звертаючись до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства просить надати дозвіл, саме на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 (два) га на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), яка вже є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер :01:002:0198 (загальна площа 25,0127 га).

Враховуючи вищевизазначені норми права та правові позиції Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач помилково звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а не із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 79-1 ЗК України та виключає передбачені Земельним кодексом України підстави для позитивного вирішення клопотання ОСОБА_1 .

Невідповідність клопотання позивача вимогам ч. 6 ст. 79-1 ЗК України, а звідси і ст. 118 ЗК України вказує як на наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання, так і виключає підстави для зобов`язання відповідача вчиняти дії з метою надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також судом першої інстанції обґрунтовано не враховано позицію Верховного суду в постанові від 19.06.2018 у справі №816/1920/17, оскільки в зазначеній справі спірні правовідносини стосуються затвердження проекту землеустрою, а не надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

Колегія суддів звертає увагу, що вимогами чинного Земельного кодексу, у тому числі і приписами статті 118 не передбачено права зацікавлених громадян на одержання безоплатно у власність земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства шляхом розробки технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що вимоги адміністративного позову задоволенню не підлягають, оскільки позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо її поділу та об`єднання, а доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Однак, під час перегляду рішення суду першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог скаржника та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 грудня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.