Справа № 120/1975/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 грудня 2020 р. Справа № 120/1975/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Ліквідаційної комісії МВС України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області (далі 3-я особа) про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 19.05.2016 року за результатами проходження первинної медико-соціальної експертної комісії у Вінницькій обласній МСЕК №2 йому встановлено з 19.05.2016 року III групу інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ на строк до 01.06 2017 року.

01.06.2016 року позивач звернувся до УМВС України у Вінницькій області в особі Ліквідаційної комісії з заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

03.06.2016 року УМВС України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії сформовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 року ОСОБА_1 в сумі 217500,00 грн., який не був погоджений начальником відділу МОПСВ ДФОП МВС України.

Листом від 31.08.2016 року за № 15/2-3333 Міністерство внутрішніх справ України повернуло до ліквідаційної комісії матеріали на призначення позивачу одноразової грошової допомоги, як такі, що не відповідають вимогам законодавства, а саме: п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», оскільки, на думку відповідача, після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Не погоджуючись з цим рішенням та бездіяльністю відповідача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду 3 групи позивач звернувся до суду з позовом.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року у справі 802/1638/16-а позов задоволено, визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, направлену листом від 31.08.2016 року №15/2-3333, щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути заяву позивача від 01.06.2016 року щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року в справі №802/1638/16-а скасовано, залишено в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року.

На виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 року, якою залишено в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року, УМВС України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії сформовано висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 року в сумі 217500,00 грн., який направлено 09.01.2020 року до МВС України на затвердження, але він не був погоджений начальником відділу МОПСВ ДФОП МВС України, та в його затвердженні було відмовлено директором ДФОП МВС України С.М. Шевніним 13.03.2020 року.

Листом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області від 10.04.2020 року №54/22-2020 позивачу було повідомлено про те, що на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року в справі №802/1638/16-а за результатами розгляду матеріалів про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 21.10.2015 року №850 Міністерством внутрішніх справ України прийнято рішення про відмову та затверджено відповідний висновок в зв`язку з недоліками у медичних документах.

Позивач вважає, що рішення про відмову у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги є необгрунтованим та протиправним, таким, що порушує його права та інтереси, а тому підлягає скасуванню, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Також, даною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

У встановлений судом строк на адресу суду надійшли пояснення 3-ї особи, в яких зазначено, що Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області не було допущено протиправних дій чи бездіяльності щодо ОСОБА_1 , а прийняття рішення щодо затвердження висновку, призначення та виплати одноразової грошової допомоги не є повноваженням УМВС України у Вінницькій області.

Також на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову мотивуючи це тим, що відмова МВС України в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги є законною та обґрунтованою. За результатами вивчення працівниками апарату МВС України медичної документації Фіалковського І. А. встановлено, що згідно постанови військово-лікарської комісії УМВС України у Вінницькій області від 09.02.2006 № 2 (далі - постанова ВЛК) основні захворювання, які визнано як пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, були в стадії ремісії. Відповідно після звільнення ОСОБА_1 не був направлений на обстеження МСЕК для встановлення групи інвалідності до 2016 року.

Згідно з випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією Вінницької обласної МСЕК від 19.05.2016 року №329927 за результатами первинного огляду ОСОБА_2 йому встановлено третю групу інвалідності, яка була підтверджена на безтерміновий строк.

За результатами зазначених оглядів МСЕК третю групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено (2016 - 2017) за тим самим основним захворюванням шлунково-кишкового тракту, яке указано в Постанові ВЛК (2006), але вже в стадії неповної ремісії з часто рецидивуючим перебігом та загрозою кровотечі.

Відповідно до галузевого стандарту у сфері охорони здоров`я (уніфікованому клінічному протоколу медичної допомоги) основною складовою лікування та профілактики розвитку захворювання шлунково-кишкового тракту, яке призвело до інвалідизації ОСОБА_1 , є своєчасне обстеження та медикаментозна терапія з постійним динамічним наглядом у лікаря гастроентеролога в поєднанні з корекцією способу життя (режим харчування, праці та відпочинку, відмова від вживання алкоголю та тютюну тощо).

Відповідач зауважує, що ОСОБА_1 після звільнення з органів внутрішніх справ за медичною допомогою до ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» не звертався, у зв`язку з цим у відомчому закладі відсутня медична документація щодо перебігу його захворювання шлунково-кишкового тракту після 2006 року.

Враховуючи вищевикладене неможливо оцінити виконання в період з 2006 по 2016 роки стандартів медичної допомоги ОСОБА_1 та причини змін в стані його здоров`я, які призвели до порушення функції травлення та обмеження життєдіяльності, за якими йому було встановлено вперше третю групу інвалідності у 2016 році (через 10 років після звільнення з органів внутрішніх справ).

Таким чином, неможливо прийняти рішення про призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зазначені факти послужили підставою для повернення матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з отриманням інвалідності до УМВС України у Вінницькій області.

Суд констатує, що на дату прийняття рішення в справі позивачем не подано відповідь на відзив.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до пункту 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731 - IX пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено в такій редакції: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Згідно з п. 1 розділу II " Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 18.06.2020 №731 - IX, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Зазначений Закон набрав чинності 17.07.2020 року.

Разом з тим, відповідно до п. 2 розділу II " Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 18.06.2020 №731 - IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Суд констатує, що станом на дату прийняття рішення в даній справі зазначений 20-денний строк, протягом якого учасники справи мали право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 540-IX від 30 березня 2020, закінчився.

В той же час, будь яких заяв від позивача щодо поновлення процесуальних строків для подання відповіді на відзив на адресу суду не надходило.

Таким чином суд приходить до висновку про можливість розгляду та вирішення даної справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку письмового провадження.

З"ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , проходив службу у відділенні ДАІ Вінницького MB УМВС України на посаді старшого інспектора відділення розшуку викраденого транспорту відділення ДАІ Вінницького MB УМВС України. Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 15.03.2004 року №33-ос його було звільнено за власним бажанням.

22.01.2004 року рішенням комісії міської МСЕК №1 позивачу було встановлено 25% втрати працездатності внаслідок захворювання. Постановою військово-лікарської комісії УМВС України в Вінницькій області №2 від 09.02.2006 року захворювання визнано пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Інвалідність не встановлювалась.

19.05.2016 року за результатами проходження первинної медико-соціальної експертної комісії у обласній МСЕК №2 ОСОБА_1 встановлено з 19.05.2016 року III групу інвалідності в результаті захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та збільшено відсоток втрати працездатності до 40%, що підтверджується довідками №329927 та № НОМЕР_1 .

01.06.2016 року позивач звернувся із заявою до УМВС України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії про виплату одноразової грошової допомоги.

Вказану заяву було розглянуто Департаментом фінансово-облікової політики МВС України і за результатами розгляду листом від 31.08.2016 року за № 15/2-3333 було відмовлено в праві на виплату одноразової грошової допомоги, посилаючись на п.4 Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2015 року № 850, оскільки після первинного огляду МСЕК 22.01.2004 року пройшло більше 2 років.

Не погоджуючись з цим рішенням та бездіяльністю відповідача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги йому як інваліду II групи, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року у справі 802/1638/16-а позов задоволено. Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, направлену листом від 31.08.2016 року №15/2-3333, щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути заяву позивача від 01.06.2016 року щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року в справі №802/1638/16-а скасовано, залишено в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року.

На виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 року, якою залишено в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року, УМВС України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії сформовано висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 року в сумі 217500,00 грн., який направлено 09.01.2020 року до МВС України на затвердження, але він не був погоджений начальником відділу МОПСВ ДФОП МВС України, та в його затвердженні було відмовлено директором ДФОП МВС України С.М. Шевніним 13.03.2020 року.

Листом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області від 10.04.2020 року №54/22-2020 позивачу було повідомлено про те, що на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року в справі №802/1638/16-а за результатами розгляду матеріалів про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 21.10.2015 року №850 Міністерством внутрішніх справ України прийнято рішення про відмову та затверджено відповідний висновок в зв`язку з недоліками у медичних документах.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд керується та виходить з наступного.

Частиною 6 ст. 23 Закону України Про міліцію № 565-XII від 20.12.1990 встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про міліцію Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з п. 1 Порядку № 850 від 21.10.2015 ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку № 850 від 21.10.2015 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи за результатами первинного обстеження МСЕК позивачу 22.01.2004 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25%.

За результатами первинного огляду інваліда медико-соціально експертною комісією у обласній МСЕК №2 ОСОБА_1 встановлено з 19.05.2016 року III групу інвалідності в результаті захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та збільшено відсоток втрати працездатності до 40%, що підтверджується довідками №329927 та № 122912.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 від 21.10.2015 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Так як з 19.05.2016 у позивача виникло право на отримання грошової допомоги в зв`язку з встановленням йому як працівнику міліції 3 групи інвалідності, пов`язаної із проходженням служби, він звернувся із заявою до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області з проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 17).

Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області було складено відповідний висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 217500,00 грн., проте листом від 31.08.2016 року за № 15/2-3333 Міністерство внутрішніх справ України повернуло до ліквідаційної комісії матеріали на призначення позивачу одноразової грошової допомоги, як такі, що не відповідають вимогам законодавства, а саме п. 4 Порядку № 850, оскільки, на думку відповідача, після первинного огляду МСЕК №1 м. Вінниця 22.01.2004 року пройшло більше 2 років (а.с. 18 -19).

Правомірність прийняття даного рішення МВС України стало предметом розгляду Вінницьким окружним адміністративним судом у справі №802/1638/16-а. Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, направлену листом від 31.08.2016 року №15/2-3333, щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути заяву позивача від 01.06.2016 року щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року по справі №802/1638/16-а скасовано, залишено в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року.

На виконання Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 року, якою залишено в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року в справі №802/1638/16-а, УМВС України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії сформовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 року ОСОБА_1 в сумі 217500,00 грн., який направлено 09.01.2020 року до МВС України на затвердження.

Проте вказаний висновок не був погоджений начальником відділу МОПСВ ДФОП МВС України та в його затвердженні було відмовлено директором ДФОП МВС України С.М. Шевніним 13.03.2020 року ( а.с. 27 ).

Відмовляючи у призначені та виплаті такої допомоги відповідач вказує, що під час розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу, які стосуються медичних питань, Департаментом охорони здоров"я та реабілітації МВС України вказано на недоліки в медичних документах. Зазначене унеможливлює затвердження Міністерством висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно з Порядком №850. Встановлено, що згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією Вінницької обласної МСЕК від 19.05.2016 року №329927 за результатами первинного огляду ОСОБА_2 йому встановлено третю групу інвалідності, яка була підтверджена на безтерміновий строк. За результатами зазначених оглядів МСЕК третю групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено (2016 - 2017) за тим самим основним захворюванням шлунково-кишкового тракту, яке указано в Постанові ВЛК (2006), але вже в стадії неповної ремісії з часто рецидивуючим перебігом та загрозою кровотечі. Відповідно до галузевого стандарту у сфері охорони здоров`я (уніфікованому клінічному протоколу медичної допомоги) основною складовою лікування та профілактики розвитку захворювання шлунково-кишкового тракту, яке призвело до інвалідизації ОСОБА_1 , є своєчасне обстеження та медикаментозна терапія з постійним динамічним наглядом у лікаря гастроентеролога в поєднанні з корекцією способу життя. ОСОБА_1 після звільнення з органів внутрішніх справ за медичною допомогою до ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» не звертався, у зв`язку з цим у відомчому закладі відсутня медична документація щодо перебігу його захворювання шлунково-кишкового тракту після 2006 року. Отже, неможливо оцінити виконання в період з 2006 по 2016 роки стандартів медичної допомоги ОСОБА_1 та причини змін в стані його здоров`я, які призвели до порушення функції травлення та обмеження життєдіяльності, за якими йому було встановлено вперше третю групу інвалідності у 2016 році (через 10 років після звільнення з органів внутрішніх справ).

Із такими доводами відповідача суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Тобто, обов`язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області.

Згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Відмова відповідача в призначенні позивачу грошової виплати фактично базується на висновках, викладених в листі Департаменту охорони здоров"я та реабілітації МВС України № 5605 від 25.01.2020, яким Департамент фінансово-облікової політики МВС повідомлено, що у зв`язку з неможливістю оцінити виконання в період з 2006 по 2016 роки стандартів медичної допомоги ОСОБА_1 та причини змін в стані його здоров`я, які призвели до порушення функції травлення та обмеження життєдіяльності, за якими йому було встановлено вперше третю групу інвалідності у 2016 році (через 10 років після звільнення з органів внутрішніх справ), неможливо прийняти рішення про призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Суд критично оцінює висновки відповідача щодо відсутності у МВС України законних підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Так, згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги.

Відтак, суд зауважує, що рішення про відмову в призначенні грошової допомоги відповідач може прийняті лише в чітко окреслених випадках, а саме, передбачених п. 14 Порядку № 850.

Відповідно до п. 14 Порядку № 850 від 21.10.2015 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Жодна із зазначених підстав не може бути в даному випадку причиною для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки ні відповідачем, ні третьою особою в справі такі обставини не зазначались та не надано відповідні докази.

Крім того, суд наголошує, що МВС України не наділено повноваженнями надавати оцінку акту медико-соціально експертної комісії.

Так, п. 3 Порядку № 850 встановлює підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги:

- загибель (смерть) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків;

- установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;

- часткова втрата працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків.

Зазначені підстави визначені як самостійні та надають право на отримання одноразової грошової допомоги при настанні хоча б однієї з них.

При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням працівникові міліції інвалідності не обмежено у часі, вирішальним є лише наявність причинно-наслідкового зв`язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ.

Таким чином, при установленні працівникові міліції групи інвалідності, зв`язок якої зі службою в органах внутрішніх справ встановлений компетентним органом, такий працівник має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850.

Жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав грошової допомоги за наслідком встановлення 3 групи інвалідності як Порядок № 850, так і положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають. Винятком із цього правила є встановлення обставин, передбачених п. 14 Порядку № 850, однак таких по відношенню до ОСОБА_1 виявлено не було.

Надаючи правову оцінку діям та рішенню відповідача суд виходив з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд констатує, що відповідач не довів правомірність відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку що доводи позивача знайшли своє підтвердження у ході розгляду даної адміністративної справи, а рішення відповідача про відмову у затверджені висновку, вчинене у формі резолюції від 13.03.2020 року, про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850, є необгрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо способу відновлення порушеного права позивача, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для задоволення адміністративного позову, а належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відноситься до дискреційних повноважень суду і не містить в собі імперативного обов`язку, а отже суд вільний у виборі щодо застосування заходів впливу до правопорушника.

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті ст.6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду». З огляду на викладене, встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист.

В рамках даної справи судом встановлено, що відповідачем двічі відмовлено позивачу у прийнятті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, в тому числі в межах спірних правовідносин відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні грошової допомоги всупереч висновкам, викладеним в рішеннях судів у справі 802/1638/16-а .

А отже, враховуючи тривалий час розгляду питання щодо призначення позивачу вказаної допомоги, ігнорування відповідачем висновків суду викладених в судових рішеннях в справі 802/1638/16-а, з метою відновлення порушених прав позивача, на виконання завдань адміністративного судочинства, визначених ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в цій справі та зобов`язати відповідача у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Питання розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України та на користь ОСОБА_1 належить стягнути понесені судові витрати в виді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 840,80 грн. ( вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства внутрішніх справ України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у затвердженні висновку, вчинене у формі резолюції від 13.03.2020 року, про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов"язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України подати суду звіт про виконання даного рішення суду у місячний строк з дня набрання ним законної сили.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в виді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 840,80 грн. ( вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства внутрішніх справ України.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, );

Третя особа: Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна