Справа № 320/3903/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року № 320/3903/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати Бородянську селищну раду Бородянського району Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу комунальної власності, кадастровий номер :02:002:1691, розташованої на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області в порядку статті 118 Земельного кодексу України та з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу комунальної власності, кадастровий номер :02:002:1691, розташованої на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

16 червня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого Бородянська селищна рада Бородянського району Київської області вважає адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що на спірну земельну ділянку, на яку претендує позивач не може бути надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки ця земельна ділянка знаходиться на сформованій земельній ділянці комунальної власності з цільовим призначенням землі запасу, кадастровий номер :05:002:0301 площею 29,0373 га. Лише після поділу сформованої земельної ділянки буде можливим надання дозволу. Зазначено також, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:1691 площею 50,1463 га є частиною сформованої земельної ділянки та не може бути передана у власність чи користування, оскільки вказана земельна ділянка не виділена в окремий об`єкт цивільних прав шляхом поділу в порядку, передбаченому законом. Крім того, відповідач пояснив, що селищною радою в листі-відповіді не відмовлено позивачу в наданні спірної земельної ділянки, а лише надано роз`яснення про те, що відповідно до вимог статті 79 ЗК України об`єктом права власності на землю є земельна ділянка, як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами. В той же час відповідач заперечував щодо заявленого позивачем розміру судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 17600, 00 грн. та судового збору, оскільки вважає позов безпідставним.

18 червня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за результатом вивчення змісту якої судом встановлено, що позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальної дієздатністю, що підтверджено паспортом Серії НОМЕР_1 .

З матеріалів справи встановлено, що 24.01.2020 позивач звернувся до Бородянської селищної об`єднаної територіальної громади Бородянського району Київської області в особі її голови ОСОБА_2 із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту (комунальної власності), яка знаходиться у Київській області, Бородянський район, Дружнянська сільська рада, у межах норм безоплатної приватизації (окрім фермерського господарства).

До вищевказаної заяви позивачем було додано наступні документи: Інформація з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку :02:002:1691 від 24.01.2020; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 197481969 від 24.01.2020; копію паспорта та картки фізичної особи платника податків.

Вищевказана заява була направлена на адресу відповідача рекомендованим листом (штриховий кодовий ідентифікатор 870), яка одержана відповідачем 27.01.2020, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Листом від 17.02.2020 № 01-30-490 відповідач повідомив позивача, що земельна ділянка, на яку він претендує, є частиною сформованої земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:1691, площею 50,1463 га, та без виділення в окремий об`єкт шляхом поділу в порядку, передбаченому чинним законодавством України, не може бути передана у власність чи користування.

Проте, в установлений законом строк відповідач жодного із рішень за результатами поданої заяви від 24.01.2020 не прийняв. Вважає, що відповідь відповідача, оформлена листом від 17.02.2020 № 01-30-490, не відповідає визначеній законом процедурі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Крім того, на адвокатський запит представника позивача від 24.02.2020 з проханням надати відомості, які висновки та рекомендації підготувала постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, агропромислового комплексу, природокористування, екології планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток Бородянської селищної ради, а також результати розгляду на черговій сесії звернення позивача, відповідачем надано відповідь, за змістом якої встановлено, що з поданих графічних матеріалів земельна ділянка, яку передбачається відвести у власність, є невиділеною частиною раніше сформованої ділянки площею 50,1463 га, кадастровий номер :02:002:1691, що унеможливлює її відведення у власність до поділу даної земельної ділянки та відведення у власність до поділу даної земельної ділянки та виділення в окремий об`єкт земельної ділянки площею 2,0 га.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктами «б» та «в» частини першої статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з приписами пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно з частиною другою статті 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя статті 116 ЗК України).

Таким чином, законом встановлено право громадян на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, і вирішення цього питання для земель комунальної власності віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для, зокрема, ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже особи, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають до органу місцевого самоврядування відповідне клопотання разом із графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що відповідач є розпорядником землі у відповідності до вимог частини першої статті 122 ЗК України, оскільки бажана земельна ділянка, щодо якої позивачем подано заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, знаходиться в межах Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем 24.01.2020 в адресу відповідача було скеровано заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту (комунальної власності), яка знаходиться у Київській області, Бородянський район, Дружнянська сільська рада, у межах норм безоплатної приватизації (окрім фермерського господарства).

До вищевказаної заяви позивачем було додано наступні документи: Інформація з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку :02:002:1691 від 24.01.2020; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 197481969 від 24.01.2020; копію паспорта та картки фізичної особи платника податків.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до статті 118 ЗК України, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Судом встановлено, що у відповідності до вимог статті 118 ЗК України Бородянською селищною радою Бородянського району Київської області за результатами розгляду поданої позивачем заяви не було прийнято ані рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ані про відмову у його наданні.

Суд констатує, що відповідачем у межах встановленого ЗК України місячного строку не було розглянуто заяву позивача від 24.01.2020 (дата отримання відповідачем 27.01.2020). Позаяк лист Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області від 17.02.2020 № 01-30-490, не є рішенням Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області в розумінні статті 118 ЗК України та статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В той же час, частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу комунальної власності, кадастровий номер :02:002:1691, розташованої на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області.

При цьому суд не надає оцінку листу Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області від 17.02.2020 № 01-30-490, оскільки, як вже було зазначено вище, за результатами розгляду заяви позивача відповідач відповідно до приписів статті 118 ЗК України зобов`язаний був прийняти рішення, чого в межах спірних відносин останнім здійснено не було.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Бородянську селищну раду Бородянського району Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу комунальної власності, кадастровий номер :02:002:1691, розташованої на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області в порядку статті 118 Земельного кодексу України та з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 245 КАС України, якою визначені повноваження суду при вирішенні справи, зокрема, пункт 4 регламентовано, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Так, вимогами частини четвертої статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У даному випадку повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності Бородянської селищної ОТГ Київської області є виключною компетенцією відповідача, який реалізує такі повноваження у порядку, встановленому статтею 118 ЗК України. Визначений у вказаній статті порядок безоплатної приватизації земельної ділянки наділяє орган місцевого самоврядування певною свободою розсуду під час вирішення питання про надання особі дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зокрема, повноваженнями відмовляти у наданні такого дозволу з підстав, визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України, або навпаки надати такий дозвіл.

У ході розгляду справи судом встановлено, що оспорювана бездіяльність відповідача знайшла своє підтвердження, оскільки визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України рішень як про відмову в задоволенні клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, так і про задоволення вказаного клопотання (заяви) відповідачем прийнято не було. Натомість, у місячний строк у непередбачений законом спосіб було відмовлено позивачу у задоволенні його заяви, проте, така відмова не оформлена відповідним мотивованим рішенням селищної ради. Зазначена обставина є цілком достатньою для визнання протиправною бездіяльність відповідача із зобов`язанням останнього повторно розглянути відповідну заяву позивача та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.

З урахуванням викладеного суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу комунальної власності, кадастровий номер :02:002:1691, розташованої на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області в порядку статті 118 Земельного кодексу України та прийняти відповідне рішення.

Суд звертає увагу на те, що у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчиненої бездіяльності.

Натомість, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог в частині протиправної бездіяльності селищної ради, а наведені ним доводи не спростовані відповідачем в цій частині.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду належних та достовірних доказів, а відтак, не довів правомірність своєї бездіяльності.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача в частині неприйняття рішення за результатами розгляду заяви позивача від 24.01.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу комунальної власності, кадастровий номер :02:002:1691, розташованої на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області, а позовні вимоги вважає такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до змісту статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, і має застосовуватися у виключних випадках.

Разом з тим, слід вказати, що позивач зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не зазначає про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що рішення суду ухвалене у цій справі не буде виконано відповідачем.

Відтак, підстав для зобов`язання встановити судовий контроль суд не вбачає.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн., що підтверджується квитанцією від 13.03.2020 № 0.0..1.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача 17 600, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правову допомогу.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 143 КАС України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 143 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На обґрунтування поданого клопотання вказує, що 29.11.2019 між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги адвоката № 29/11-4, за умовами якого замовник доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу замовнику щодо представництва його прав та інтересів щодо погодження відведення земельної ділянки у власність (приватизації) для ведення особистого селянського господарства в межах території Київської області, Бородянський район, Дружнянська сільська рада та судовому спорі, у разі незаконної відмови погодження землевідведення Бородянською селищною радою, Бородянського району, Київської області.

Відповідно до підпункту 3.1.4 пункту 3.1 розділу 3 договору, замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги по наданню правової допомоги тощо.

Сума гонорару, який виплачується адвокату за послуги з надання правової допомоги буде погоджено сторонами окремо в акті надання послуг (пункт 4.1 розділу 4 договору).

Гонорар сплачується замовником у готівковій або безготівковій формі, на вимогу адвоката, на умовах та в порядку, визначених адвокатом (пункт 4.2 розділу 4 договору).

Суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відтак, належним та допустимим доказом надання правової допомоги є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом/розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року в справі № 569/17904/17.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Позивачем на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 600, 00 грн. додано копію квитанції № 15/20 від 06.03.2020 на суму 17 600, 00 грн., а також акт про надання послуг від 06.03.2020.

Дослідивши вищевказані документи, враховуючи складність адміністративної справи та обсяг і зміст позовної заяви з доданими до неї документами, суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на рахунок позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 200, 00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 132, 134, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255, 382 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяву ОСОБА_1 від 24.01.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу комунальної власності, кадастровий номер :02:002:1691, розташованої на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області.

Зобов`язати Бородянську селищну раду Бородянського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земельної ділянки запасу комунальної власності, кадастровий номер :02:002:1691, розташованої на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області в порядку статті 118 Земельного кодексу України та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області (, адреса: 07801, Київська обл., смт. Бородянка, вул. Центральна, 230) судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 200, 00 грн. (п`ять тисяч двісті гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області (, адреса: 07801, Київська обл., смт. Бородянка, вул. Центральна, 230).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування ЄСІТС апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.