Справа № 1.380.2019.004276
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 рокуСправа № 1.380.2019.004276 пров. № А/857/11459/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2020 року (суддя Сакалош В.М., м.Львів, повний текст складено 17 серпня 2020 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАДОБУД-ПРЕСТИЖ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАДОБУД-ПРЕСТИЖ» (далі ТОВ) звернулося до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі Головне управління) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2018 № (далі ППР).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що судом першої інстанції не досліджувалось питання щодо відмови відповідача у прийнятті уточнюючих відомостей щодо фінансової звітності ТОВ. Також цим судом залишено поза увагою те, що уточнений фінансовий звіт від 01.04.2018 позивачем до органу ДФС не подавався. Доказів подання такого звіту до контролюючого органу не надано ТОВ і при поданні позову.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомленої сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем помилково не було включено у звіт про фінансові результати за 2017 рік відомостей бухгалтерських рахунках 92 та 94, що і призвело до виникнення розбіжностей у податковій декларації на прибуток та фінансовій звітності. Крім того, відмовивши позивачу у прийнятті уточнюючих відомостей щодо фінансової звітності, не встановивши дійсного обов`язку платника зі сплати податку, відповідач прийшов до хибного висновку про наявність порушень, що у свою чергу призвело до прийняття оскаржуваного рішення.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ з 14.01.2013 перебуває на обліку в контролюючому органі, як платник податків, основний вид діяльності КВЕД 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель.

Головним управлінням проведено камеральну перевірку ТОВ податкової звітності з податку на прибуток підприємств за 2017 рік за результатами якої складено акт від 30.03.2018 №626/13-01-12-65/3855786 (далі Акт; а.с.15-16).

У Акті зафіксовано порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі ПК), а саме при заповненні показників податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік виявлено розбіжності з фінансовою звітністю. В податковій декларації з податку на прибуток, поданої до Сколівського відділення Стрийської об`єднаної державної податкової декларації в рядку 02 «Фінансовий результат (прибуток або збиток)», поданого в автоматизовану систему «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України 08.02.2018 реєстраційний номер № визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності відображено суму 0 грн, а в Звіті про фінансовий результат (Звіт про сукупний дохід) за 2017 рік (реєстраційний номер №4875 від 29.03.2018 (рядок 2290) фінансовий результат до оподаткування: прибуток відображено в сумі 4806700 грн, розбіжність становить 4806700 грн.

На підставі Акта Головним управлінням 17.04.2018 прийнято ППР, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1081508 грн (основне зобов`язання 865206 грн; штрафні (фінансові) санкції 216302 грн (а.с.18).

Позивач не заперечує факту наявності невірного відображення даних у податковій звітності, внаслідок помилкового зазначення даних у фінансовому звіті суб`єкта малого підприємництва у рядку 2290, однак вказує, що вказаний недолік він намагався усунути шляхом подання 01.04.2018 уточненого та виправленого фінансового звіту (а.с.34-35), однак у його прийнятті та опрацюванні працівниками контролюючого органу було протиправно відмовлено.

Вказані доводи були взяті до уваги судом першої інстанції, як беззаперечні докази виконання ТОВ обов`язку щодо належного подання фінансової звітності за спірний період.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Зокрема, ПК визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац 1 пункту 1.1 статті 1 ПК).

Порядок подання декларації з податку на прибуток визначено у статті 49 ПК.

Згідно з пунктом 49.1 статті 49 ПК податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 46.2. статті 46 ПК платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Фінансова звітність, що складається та подається відповідно до цього пункту платниками податку на прибуток та неприбутковими підприємствами, установами та організаціями, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток (звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації) та її невід`ємною частиною.

В пункті 49.3 статті 49 ПК зазначено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

За змістом пунктів 49.5 та 49.6 статті 49 ПК у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов`язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.

У разі втрати або зіпсуття поштового відправлення чи затримки його вручення контролюючому органу з вини оператора поштового зв`язку, такий оператор несе відповідальність відповідно до закону. У такому разі платник податків звільняється від будь-якої відповідальності за неподання або несвоєчасне подання такої податкової декларації.

Платник податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про втрату або зіпсуття поштового відправлення зобов`язаний надіслати поштою або надати особисто (за його вибором) контролюючому органу другий примірник податкової декларації разом з копією повідомлення про втрату або зіпсуття поштового відправлення.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

У пункті 49.11 статті 49 ПК визначено, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;

у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

За правилами підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статі 49 ПК податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Порядок подання фінансової звітності визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419 (далі Порядок №419; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 1 Порядку №419 передбачено, що дія Порядку поширюється на всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми господарювання і форми власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

За пунктом 4 Порядку №419 датою подання фінансової звітності для підприємства вважається день фактичної її передачі за належністю, а у разі надсилання її поштою - дата одержання адресатом звітності, зазначена на штемпелі підприємства зв`язку, що обслуговує адресата.

Датою подання фінансової звітності в єдиному електронному форматі вважається дата одержання електронного повідомлення про одержання центром збору фінансової звітності такої фінансової звітності.

Датою подання фінансової звітності в електронному форматі для розпорядників бюджетних коштів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування вважається дата одержання повідомлення від Казначейства (органу Казначейства) про подання звітності.

Відповідно до пункту 5 Порядку №419 квартальна фінансова звітність (крім зведеної та консолідованої) подається підприємствами органам, зазначеним у пункті 2, не пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а річна - не пізніше 28 лютого наступного за звітним року.

Квартальна або річна фінансова звітність подається підприємствами органові державної податкової служби у строки, передбачені для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

На виконання умов Порядку №419 позивачем 02.02.2018 подано річну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств 02.02.2018 та фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік від 01.01.2018 (а.с.19-33).

У зв`язку із виявленими під час перевірки недоліками, позивач вказує, що у зв`язку із невірним відображенням даних у податковій звітності внаслідок помилкового зазначення даних у фінансовому звіті суб`єкта малого підприємництва у рядку 2290 ним вчинялися дії щодо усунення таких недоліків шляхом подання уточненого та виправленого фінансового звіту, однак у його прийнятті було відмовлено.

Як видно з матеріалів справи позивачем дійсно долучено фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік (а.с.34-35).

Разом з тим, жодних доказів про те у який спосіб такий звіт був направлений до контролюючого органу (особисто платником податків або уповноваженою на це особою; поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством) та підтвердження отримання його відповідачем, позивачем не надано, як і судом першої інстанції не встановлено.

При цьому, відповідач як у додаткових поясненнях, що подані до суду першої інстанції, та не спростовані позивачем та судом, так і в апеляційній скарзі зазначає, що уточнений фінансовий звіт від 01.04.2018 до органів ДФС не подавався.

Також суд першої інстанції прийняв до уваги доводи позивача про те, що контролюючим органом було відмовлено у прийнятті відповідного уточненого фінансового звіту від 01.04.2018, проте жодних доказів щодо того, що така відмова була і вона відповідно виражена у письмовому повідомленні, чи відомостей про оскарження у встановленому законом порядку цієї відмови, матеріали справи не містять та вказані обставини не підтверджуються ТОВ.

Згідно пункту 134.1.1 статті 134 ПК прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Вирішуючи вказаний спір по суті виявлених порушень, суд першої інстанції вказав на те, що у позивача за спірний період не виникло об`єкта оподаткування, оскільки зазначений в податковій декларації фінансовий результат до оподаткування підлягає зменшенню на суму витрат. Вказує, що у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтвердженні відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

Проте жодних документів на підтвердження витрат у 2017 році позивачем не подавалось, а судом першої інстанції не досліджувалось.

Водночас, не зважаючи на встановлені вище обставини, суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги усі доводи позивача, що наведені ним у позові та не підтвердженні будь-якими доказами, що на переконання суду апеляційної інстанції призвело до помилкових висновків щодо необхідності задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування ППР, так як ТОВ належним чином не спростовано висновки контролюючого органу на підставі яких прийняте оскаржуване ППР.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного скасування ППР, що було прийнято контролюючим органом у відповідності до норм податкового законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.