Справа № 635/7642/20
Суддя: Лук'яненко С. А.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №635/7642/20
Провадження №2-а/635/123/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючої судді Лук`яненко С.А.

за участю представника позивача Анічкіної Н.І.,

секретар судового засідання Євсюков О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Покотилівка Харківського району Харківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання протиправною та скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради №44 від 05 листопада 2020 року про оголошення усного зауваження та закриття провадження,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник за довіреністю Анічкіна Наталія Ігорівна, звернулася до суду з позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, в якому просить визнати протиправною та скасувати Постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №44 від 05.11.2020 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та оголошення усного зауваженняОСОБА_1 , закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути судові витрати по справі.

Позов обґрунтовано тим, що 05.11.2020 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради на підставі Протоколу № 2 від 24.07.2020 ухвалила Постанову № 44 про оголошення усного зауваження ОСОБА_1 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення. Зазначена постанова частково є незаконною та протиправною і підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 не отримувала інформацію про дату, час та місце розгляду її справи адміністративною комісією, не була присутня на засіданні адміністративної комісії та не отримувала 05.11.2020 Постанову № 44, прийняту адміністративною комісією за розглядом адміністративної справи щодо неї. Вказану постанову адміністративна комісія надіслала на електронну адресу ОСББ «Вежа-Пісочин», в якому позивачка ОСОБА_1 є головою правління. Позивачка погоджується з обставинами, які встановлено в абз. 3, 5 оскаржуваної Постанови № 44 та висновком 1 резолютивної частини оскаржуваної постанови, а саме, що

-рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 по справі № 635/5298/20 задоволено позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради - скасовано постанову адміністративної комісії № 20 від 11.08.2020 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

-підставою для скасування постанови адмінкомісії № 20 від 11.08.2020 було порушення права на справедливий суд (справу розглянуто неповноважним складом адміністративної комісії, позивачку не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду її справи та допущено інші порушення),

-справу про адміністративне правопорушення надіслано на новий розгляд до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області,

-відповідно до ст. 38 КУпАП за правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення,

-протокол № 2 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, щодо ОСОБА_1 був складений 24.07.2020, і на дату складення оскаржуваної Постанови закінчився двохмісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності за цим Протоколом,

-відповідно до вимог ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247, ст. 284 справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, щодо ОСОБА_1 мала бути закрита на засіданні адміністративної комісії 05.11.2020 за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності.

В той час, з оскаржуваною постановою позивачка не погоджується частково, так як були порушені права позивачки на своєчасне отримання інформації про розгляд її справи та на її особисту участь в такому розгляді, а також права, передбачені ст..268 КУпАП на ознайомлення з матеріалами справи, надання пояснень, подання доказів, заявляти клопотання, на отримання правової допомоги, на розгляд справи про адміністративне правопорушення в її присутності, при цьому особа, щодо якої розглядається справа повинна бути своєчасно сповіщена про місце і час розгляду справи у строки, передбачені ст. 277-2 КУпАП. Порушення цих вимог закону були підставою для скасування судом Постанови адміністративної комісії № 20 від 11.08.2020, про що зазначається в рішенні Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 в справі № 635/5298/20 за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради, проте адміністративна комісія ігнорує висновки суду і знов порушує право ОСОБА_1 на справедливий суд - взагалі не повідомляє ОСОБА_1 та її захисника про дату, час та місце розгляду її справи і 05.11.2020 без участі ОСОБА_1 та її захисника приймає Постанову № 44, якою визнає ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. При цьому є незаконним склад адміністративної комісії, яка постановила оскаржувану Постанову, оскільки адміністративна комісія порушила принцип безсторонності в прийнятті оскаржуваної постанови, так як в прийнятті постанови брав участь ОСОБА_2 (голова адміністративної комісії), який одночасно є свідком адміністративного правопорушення, яке, нібито, вчинила ОСОБА_1 , про що також зазначалось в рішенні Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 у справі №635/5298/20. Голова адміністративної комісії ОСОБА_3 визначив свою точку зору в Протоколі № 2 від 24.07.2020 як свідок вчинення адміністративного правопорушення - ще до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення адміністративною комісією, в якій він також є учасником, він визнав наявність події адміністративного правопорушення та склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 . Також оскаржувана Постанова № 44 порушує законодавство, яким визначено завдання, спосіб та порядок діяльності адміністративних комісій. Так у відповідності до положень законодавства України адміністративна комісія була зобов`язана на засіданні адміністративної комісії 05.11.2020 на підставі Протоколу про адміністративне правопорушення № 2 від 24.07.2020 розглянути справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 . Натомість у вступній частині оскаржуваної Постанови № 44 встановлено, що адміністративна комісія . розглянула рішення Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 в справі № 635/298/20, але подібних повноважень адміністративна комісія не має і невірне визначення предмету та підстави розгляду спричинили прийняття незаконної та протиправної Постанови № 44. Як вбачається з Протоколу засідання адміністративної комісії від 05.11.2020, ніякі належні, допустимі, достовірні та достатні докази адміністративна комісія не досліджувала і не розглядала, не встановлювала ніякі фактичні дані, на основі яких можна було б встановити наявність події та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а також вину ОСОБА_1 у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Натомість в порушення вимог ст. 251 КУпАП в абз. 4 оскаржуваної Постанови № 44 адміністративна комісія встановила обставини, які не відповідають дійсності, на поставі одного неналежного, недопустимого, недостовірного доказу - постанови адміністративної комісії № 20 від 11.08.2020, яка скасована рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 в справі № 635/5298/20 за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Пісочинської селищної ради і не є належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом при встановленні будь-яких обставин. При цьому в оскаржуваній Постанові № 44 після закінчення строків накладення адміністративного стягнення встановлено наявність події та складу адміністративного правопорушення, а також вину позивачки в його вчиненні, що ст. 284 КУпАП, де вказано, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24'1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу, в тому у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. В той час ст.38 КУпАП передбачає, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається на підставі Протоколу про адміністративне правопорушення № 2 від 24.07.2020, і на дату складення оскаржуваної Постанови № 44 закінчився двохмісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності за цим Протоколом, тому в резолютивній частині оскаржуваної Постанови № 44 вірно встановлено, що справу про адміністративне правопорушення, що передбачене ст, 152 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , слід закрити за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Про неможливість та відсутність необхідності в продовженні провадження в справі про адміністративне правопорушення також зазначено в Протоколі засідання адміністративної комісії від 05.11.2020, в якому прийнято оскаржувану Постанову № 44, в якому вказано, що Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений 24.07.2020 року. Закінчення строку накладення адміністративного стягнення є підставою, що виключає провадження в справі на будь-якій стадії. Після виключення провадження втрачається можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності і це дає підстави стверджувати про відсутність в адміністративної комісії необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи. Судова практика свідчить, що суди, закриваючи провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вживають заходів щодо встановлення вини особи або інших обставин в справі, окрім тих обставин, які безпосередньо вказують на необхідність закриття провадження. Науково-консультативним висновком НКР при ВАСУ підтверджується, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку. Отже, при спливі строку накладення адміністративного стягнення провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, а тому особа не може бути визнана винною у скоєнні того чи іншого правопорушення за таких обставин. Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушеним права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В порушення вимог закону адміністративна комісія визнала, що сплинув строк для притягнення особи до відповідальності за ст. 152 КУпАП, але в оскаржуваній постанові № 44 встановила обставини, які підлягають встановленню під час розгляду по суті справи про адміністративне правопорушення - про, нібито, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 152 КУпАП, та про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення і без передбачених законом підстав винесла їй усне зауваження. З Протоколу засідання адміністративної комісії № 44 від 05.11.2020 вбачається, що адміністративна комісія не вирішувала питання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і винесення їй усного зауваження за правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП. Тому є незаконним та протиправним висновок 2 оскаржуваної Постанови, в якому зазначається, щодо оголошення ОСОБА_1 усного зауваження. З аналізу ст. 22 КУпАП вбачається, що застосування усного зауваження можливо до правопорушника за умови малозначності вчиненого правопорушення, в результаті розгляду по суті справи про адміністративне правопорушення. Так, для застосування усного зауваження за ст. 22 КУпАП орган, уповноважений вирішувати справу про адміністративне правопорушення, зобов`язаний встановити: наявність події правопорушення, наявність складу правопорушення в діях або бездіяльності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, малозначність вчиненого особою адміністративного правопорушення. Як зазначено вище, після спливу строків накладення адміністративного стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП, адміністративна комісія не мала законних повноважень щодо вирішення питань про наявність події та складу адміністративного правопорушення, про яке зазначено в Протоколі про адміністративне правопорушення № 2 від 24.07.2020, та про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні такого правопорушення. Тому ОСОБА_1 не може бути визнано правопорушником і до неї не може бути застосовано положення ст. 22 КУпАП про звільнення її від адміністративної відповідальності як правопорушника у зв`язку з малозначністю справи. Адміністративна комісія виконавчого комітету Пісочинської селищної ради поєднала в одній постанові висновки та функції, які не можуть бути поєднані при вирішенні адміністративної справи у відповідності до вимог законодавства України та міжнародних документів, ратифікованих Верховною Радою України. Отже адміністративна комісія була зобов`язана завчасно сповістити ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду її справи, при розгляді 05.11.2020 року справи про адміністративне правопорушення на підставі Протоколу про адміністративне правопорушення № 2 від 24.07.2020 року у відповідності до вимог ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247, ч. 2 ст. 284 КУпАП та з врахуванням рішення Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 в справі № 635/5298/20 була зобов`язана визнати неможливість участі голови адміністративної комісії О.Подшиваленка в засіданні комісії з розгляду справи про адміністративне правопорушення за Протоколом про адміністративне правопорушення №2 від 24.07.2020, в якому його зазначено в якості свідка адміністративного правопорушення, дослідити Протокол про адміністративне правопорушення щодо дати його складення 24.07.2020, встановити факт закінчення строків, встановлених в ст. 38 КУпАП, та прийняти Постанову про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строків, встановлених в ст. 38 КУпАП, закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення. Інші дії та висновки адміністративної комісії суперечать вимогам законодавства і порушують право ОСОБА_1 на справедливий суд, гарантоване ст.. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що не погоджується з позовом і вважає, що права позивачки порушені не були та вона не є потерпілою з таких підстав. З офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України слідує, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, що якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2 КАС України). Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 11.09.2018 (справа № 9901/441/18) зазначив: «32. Право, свобода або законний інтерес може бути захищено судом лише у разі його порушення. З цього слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення права, свободи або інтересу. Позивач повинен довести, що він має правоабо законний інтерес і є потерпілим від порушення цього права та інтересу з боку суб`єкта владних повноважень. 33. Потерпілим від порушення є особа, яка безпосередньо зазнала або з великим ступенем ймовірності зазнає суттєвих негативних наслідків від стверджуваного порушення.». У позові, Позивачка жодним чином не зазначила яких саме суттєвих негативних наслідків вона зазнала або зазнає з великим ступенем ймовірності від стверджуваного порушення. Згідно з частиною другою статті 284 КУпАП, одним із видів постанов про адміністративне правопорушення є постанова про закриття справи з оголошенням усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу. Ця норма закону є імперативною та не дозволяє будь-яких виключень. Отже, підстав не оголошувати усне зауваження у комісії не було. Відповідно до ст.24 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення: 1) попередження; 2) штраф; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5'1) громадські роботи; 6) виправні роботи; б'1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті. З аналізу вказаної норми, є очевидним, що усне зауваження не є адміністративним стягненням, що застосовується до осіб за вчинення адміністративних правопорушень. А отже, усне зауваження не впливає на права та/або обов`язки Позивачки та не створює для неї будь-яких правових наслідків. Відповідно до ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Згідно зі статтею 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу. Виходячи зі змісту та назви цієї статті є очевидним, що закінчення строків накладення адміністративного стягнення є обставиною, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Після закриття провадження втрачається можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави стверджувати про відсутність в адміністративної комісії необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи. З цими висновками, у своєму позові, погоджується й Позивачка. Відповідно до статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Позивачка, після скасування судом постанови №19 від 11.08.2020, під час засідання адміністративної комісії 05.11.2020, враховуючи сплив на той час 2-х місячного строку, вже не була особою, що притягається до адміністративної відповідальності, а отже й (на відміну від кримінального права, де є обов`язковою згода особи на закриття справи за спливом строків давності) не мала прав, що передбачені зазначеною статтею в тому числі й права на оскарження до суду постанови. Адміністративна комісія з огляду на те, що на той час Позивачка вже не була особою що притягається до адміністративної відповідальності, враховуючи імперативні приписи ч.2 ст.19 Конституції України та ст.38 КУпАП, іншого рішення, окрім прийнятого, прийняти не могла, а будь які аргументи Позивачки не могли вплинути на це рішення. Крім того, адміністративна комісія, не викликаючи ОСОБА_1 на засідання, керувалась ще й принципами розсудливості та економічної доцільності (відрив Позивачки від її роботи, зайве витрачання бюджетних коштів на поштове відправлення, втрата часу на пересилку кореспонденції і та ін.). Отже, комісія не мала права розглядати та не розглядала питань події та складу адміністративного правопорушення, винуватості Позивачки, малозначності діяння, а лише обмежилася цитуванням в описовій частині постанови змісту рішення суду, нагадала членам комісії обставини справи, що були викладені у скасованій постанові та прийняла законну постанову, в приписі (резолютивній частині) якої зазначила про закриття справи з оголошенням усного зауваження. Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення серед іншого повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. В оскаржуваній постанові комісію, як раз і були викладені зазначені елементи, а саме - зміст рішення суду та скасованої постанови. Таким чином, підстав не зазначати в описовій частині оскаржуваної постанови зазначеної інформації у комісії не було. Отже, права Позивачки, про які вона зазначає у позові, в тому числі й право на своєчасне отримання інформації про розгляд її справи та на особисту участь у такому розгляді, порушене не було, з огляду на те що на той момент вона вже не була особою, що притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, ці обставини не дають підстав вважати, що Позивачка зазнала або з великим ступенем ймовірності зазнає суттєвих негативних наслідків від стверджуваного порушення. Оскаржуючи оголошене їй усне зауваження, Позивачка посилається на ст.22 КУпАП (малозначність діяння). За її логікою, усне зауваження може бути оголошене лише під час звільнення особи від відповідальності за малозначністю вчиненого діяння. З цим не можна погодитись виходячи з такого. За змістом ст.22 КУпАП вбачається, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. За змістом ч.2 ст. 284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу. Тобто, при наявності факту спливу 2-х місячного строку з часу вчинення адміністративного правопорушення (п.7 ч.І ст.247 КУпАП), за змістом ч.2 ст.284 КУпАП, враховуючи синтаксичний склад її побудови, з огляду на наявність наприкінці речення підрядного сполучника «також», що приєднує підрядне словосполучення до головного словосполучення, відповідно до українського правопису, повинна виноситися постанова про закриття справи з оголошенням усного зауваження. Отже, усне зауваження можливе не лише під час звільнення правопорушника від відповідальності за малозначністю вчиненого діяння

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.11.2020 року провадження у справі було відкрито і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача Анічкіна Н.І. надала пояснення на відзив на позовну заяву, в яких зазначила, що представник відповідача або невірно розуміє законодавство, яке має бути застосоване до спірних правовідносин, або умисно перекручує норми КУпАП. Не є подібними обставини справи № 635/7642/2020 за позовом ОСОБА_1 та обставини, які встановлено Верховним Судом в ухвалі від 11.09.2018 в справі № 9901/441/18, на яку посилається представник відповідача у відзиві на позовну заяву. Ухвала ВС від 11.09.2018 в справі № 9901/441/18 про закриття провадження в справі стосується позову особи, яка оскаржує спеціальні нормативно-правові акти (укази Президента П.О.Порошенка про реорганізацію та ліквідацію судів України), які спрямовано на реформування судової системи України і які стосуються багатьох правових аспектів. При цьому оскаржувані укази президента не встановлювали безпосередньо ніяких обов`язків для позивача, не обмежували його прав, не зачіпали його інтересів. Тому ВС встановив: позивач не довів, що дані укази президента порушують права та законні інтереси позивача. В справі, яка розглядається за позовом ОСОБА_1 , позивачка є особою, щодо якої винесено оскаржувану постанову № 44 від 05.11.2920 в справі про адміністративне правопорушення. Дана постанова є індивідуальним правовим актом, який прийнято саме стосовно позивачки ОСОБА_1 . Законне право позивачки, як особи, щодо якої винесено дану постанову № 44, на оскарження будь-якої незаконної та протиправної постанови в справі про адміністративне правопорушення передбачене статтею 287 КУпАП: «Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим».Тому висновки ВС в справі № 9901/441/18 не можуть бути застосовані як джерела права в справі № 635/7642/20 і як підстава для закриття провадження в справі. В ч. 1 ст. 284 КУпАП визначено обмежений перелік видів постанов, які приймаються в справі про адміністративне правопорушення, а в ч. 2 ст. 284 КУпАП встановлено підстави, за яких виноситься постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення в тому числі при оголошенні усного зауваження (у відповідності до ст. 22 КУпАП - щодо правопорушника у зв`язку з малозначністю вчиненого ним правопорушення), а також закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (закінчення строків накладення адміністративного стягнення). У відзиві юрисконсульт відповідача заявляє що, підстав не оголошувати усне зауваження у комісії не було. Але якщо слідувати за його логікою, усне зауваження має виноситись в будь-якому випадку при закритті провадження в справі, в тому числі і при передачі матеріалів адміністративної справи прокурору або органу досудового слідства, що є абсурдним і суперечить як нормам законодавства. Представник відповідачів зазначає, що усне зауваження не є адміністративним стягненням, а тому не впливає на права позивача і не дають підстав вважати, що Позивачка зазнала або з великим ступенем ймовірності зазнає суттєвих негативних наслідків від стверджуваного порушення. В ч.1 ст.3 Конституції України встановлено що Людина, її життя, здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю», в ст. 28 зазначено, що Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню або покаранню. Оскаржувана постанова винесена щодо позивачки ОСОБА_1 , яка є законослухняною громадянкою, громадським діячем, посадовою особою ОСББ. Рішення адміністративної комісії про безпідставне оголошення ОСОБА_1 усного зауваження в справі про адміністративне правопорушення порушує «право і свободу ОСОБА_1 на те, щоб не отримувати ніяких усних зауважень від посадових осіб Пісочинської селищної ради та її адміністративної комісії, які не мають на це законних підстав». Оскаржувана постанова № 44 є незаконним, протиправним втручанням в життя позивачки, наносить шкоду її репутації, завдає неприємних відчуттів та приносить моральні страждання. Статтю 22 КУпАП передбачена можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення. Відповідно до цієї ст. 22 КУпАП постанова «про винесення усного зауваження» виноситься щодо правопорушника (яким не є позивачка) у зв`язку з малозначністю правопорушення (факт вчинення нею правопорушення позивачка категорично заперечує). У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що, нібито, на дату розгляду справи і прийняття оскаржуваної постанови позивачка вже не була особою, яка притягається до відповідальності». Таке твердження суперечить матеріалам справи про адміністративне правопорушення, в яких на 05.11.2020, до прийняття оскаржуваної постанови, були відсутні документи, якими було б встановлено закінчення строку на притягнення позивачки до адміністративної відповідальності. Навпаки, відповідно до Протоколу № 2 від 24.07.2020, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 надає пояснення, як «особа, яка притягається до адміністративної відповідальності». Тому адміністративна комісія була зобов`язана повідомити позивачку ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду її справи. Так в ст. 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи». Відповідач не надав доказів того, що позивачку було належним чином сповіщено про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, просила скасувати постанову №44 від 05.11.2020 року і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Від представника відповідачів Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області надійшли заяви, в якій просить відмовити у задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві, розгляд справи проводити без його участі.

Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що 05.11.2020 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради у складі: голови комісії Олександра Подшиваленка, заступника голови комісії Тетяни Риберт, членів комісії- Андрія Уманцева, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідального секретаря комісії Наталії Співак розглянула рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2020 року по справі №635/5298/20, ухвалене за адміністративним позовом ОСОБА_1 стосовно скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №20 від 11 серпня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..152 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. За результатами розгляду адміністративна комісія ухвалила постанову № 44, якою справу про адміністративне правопорушення, що передбачене ст.152 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності та ОСОБА_1 оголошено усне зауваження.

Вказана постанова була направлена адміністративною комісією при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради голові правління ОСББ «Вежа-Пісочин» Л.Вовк за вих.. №02-31/3287 від 06.11.2020 року.

Вважаючи вказану постанову протиправною, представник ОСОБА_7 за довіреністю ОСОБА_8 оскаржила її до суду і просила скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник відповідачів просить суд відмовити в задоволенні позову, вважаючи, що права позивачки постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради №44 від 05.11.2020 року не порушені, оскільки ніяких негативних наслідків для неї не наступило..

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2020 року була скасована постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №20 від 11.08.2020 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..152 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. і справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст..152 КУпАП надіслано на новий розгляд до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення встановлений ст..ст.278-279,280 КУпАП та ст..23, 26 Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженим Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 9 березня 1988 року № 5540-ХІ (Далі Положення).

Крім того, у ст.38 КУпАП зазначено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Отже, адміністративна комісія при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради повинна заново розглянути протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст..152 КУпАП у відповідності до ст.ст.278,279,280 КУпАП та Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженим Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 9 березня 1988 року № 5540-ХІ, а також з дотриманням строків, передбачених ст..38 КУпАП.

Відповідно до протоколу №44 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, секретар комісії, під час засідання 05.11.2020 року оголосила, що на адресу Пісочинської селищної ради надійшло рішення Харківського районного суду Харківської області від 08.10.2020 року, яким скасовано постанову комісії №20 від 11.08.2020 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..152 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. і справу направлено на новий розгляд до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Також у протоколі було вказано, що у вказаній постанові адміністративна комісія, під час засідання 11.08.2020 на підставі відповідних доказів встановила те, що протягом часу з травня 2020 року по 24.07.2020 посадова особа, що здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції - голова правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вежа-Пісочин» ОСОБА_1 , маючи повноваження з розпорядження коштами об`єднання та право першого підпису фінансових документів, достовірно знаючи, що несплата послуг виконавця робіт з вивезення побутових відходів призведе до накопичення та не вивезення сміття, вчасно не сплатила виконавцю робіт за договором про поводження з побутовими відходами від 01.02.2019 за послуги з вивезення твердих побутових відходів, чим не забезпечила вивезення сміття, бруду, побутових відходів з території будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок вказаних дій ОСОБА_1 , станом на 24.07.2020 поблизу сміттєзбірників, що розташовані за вказаною адресою утворилося сміттєзвалище. Своїми умисними діями ОСОБА_1 порушила правила у сфері благоустрою населених пунктів, що передбачені у п. 2 ч. З Розділу IV Правил благоустрою території селища Пісочин Харківського району, затверджених рішенням XXXIV сесії Пісочинської селищної ради V скликання від 03.09.2010 року. Отже, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст.152 КУ пАП «Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів». Голова комісії ОСОБА_9 зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення був складений 24.07.2020 року і минув 23 вересня 2020 року, передбачений законом двохмісячний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є підставою, що виключає провадження на будь-якій стадії і після виключення провадження втрачається можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави стверджувати про відсутність в адміністративної комісії необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи, а тому адміністративна комісія вирішила, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з тим, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 строки накладення адміністративного стягнення закінчилися.

В той час, відповідно до оскаржуваної постанови №44 від 05.11.2020 року справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст..152 КУпАП була закрита за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності і одночасно ОСОБА_1 оголошено усне зауваження.

Тобто, як вбачається з протоколу №44 від 05.11.2020 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області не розглядався протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст..152 КУпАП, не досліджувались жодні докази, на засідання комісії вона не запрошувалась і не надавала пояснення особа, відносно якої розглядається справа про адміністративне правопорушення, а лише було встановлено, що спливли строки притягнення її до адміністративної відповідальності, що виключає провадження у справі і необхідність з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи і було закрито провадження у справі.

Положеннями статті 284 КУпАП передбачено, що у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Відповідно ст..22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Комплексний аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що законодавець надає можливість органу (посадовій особі), що уповноважений вирішувати справу, за певних умов застосувати щодо порушника усне зауваження - метод виховного впливу, що не пов`язаний ні з адміністративним стягненням, ні з заходом громадського впливу. Стягнення у такому випадку не накладається та будь-яких юридичних наслідків для порушника не наступає. При цьому останній повинен усвідомити протиправність своєї поведінки для того, щоб не допускати подібного у майбутньому.

Усне зауваження може бути зроблене лише за малозначне правопорушення, яке не становить великої суспільної шкідливості й не завдає значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам. Установлення в законі такого заходу впливу, як усне зауваження, дає змогу говорити про невідворотність реагування на кожне правопорушення, зокрема й малозначне.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини ситуації, дані про особу винного, вирішуючи справу відповідно до оцінки усіх обставин справи (у тому числі обставин, що пом`якшують відповідальність) й особи порушника, оцінивши наслідки правопорушення і переконавшись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам, державі або суспільству, адміністративна комісія приходить до висновку про малозначність вчиненого адміністративного правопорушення та можливість звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже винести усне зауваження орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу може лише розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.ст.278,279 КУпАП і у строки, передбачені ст..38 КУпАП, з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст..268 КУпАП, встановивши вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і дійшовши висновку про можливість звільнення порушника від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Отже дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Але як зазначає представник позивача і не заперечує у відзиві представник відповідача, Вовк Л.О. на засідання комісії не запрошувалась, про день і час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не повідомлялась, що є порушенням її прав, передбачених ст.268 КУпАП, а тому суд не може погодитись з твердженнями представника відповідача, що права позивачки порушені не були у разі ухвалення адміністративною комісією рішення про винесення їй усного зауваження.

В той час на момент розгляду справи закінчилися строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачені ст.38 КУпАП.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення неможебути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо на момент розгляду справи про адміністративне закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через два місяці з дня його виявлення.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу. При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених ст. 38 КУпАП, повинні враховуватись положення ст. 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Тобто, приписи 247 статті КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що орган чи посадова особа повинні лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань.

Отже, після виключення провадження унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду справи, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «ОСОБА_8 проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зі змісту ст. 280 КУпАП вбачається, що виключно при розгляді справи з`ясовуються обставин відносно вчинення адміністративного правопорушення, вини особи в його вчиненні тощо.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення унеможливлюють встановлення суспільної небезпечності (шкідливості) діяння, протиправності, карності, вини особи. Тобто, з`ясування адміністративною комісією обставин справи після спливу двохмісячного строку для накладення адміністративного стягнення виключається.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

На думку суду, поєднання закриття справи за строками з одночасним застосуванням заходів впливу у виді усного зауваження є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне скасувати постанову №44 від 05.11.2020 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області і закрити провадження у справі.

Стосовно відшкодування позивачці судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення адміністративного позову у повному обсязі, суд стягує з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області на користь позивача судовий збір у сумі 420,40 гривень.

Крім того, позивач у своїй заяві про відшкодування судових витрат просить суд врахувати судові витрати, понесені стороною позивача, пов`язані з розглядом справи, зокрема компенсацію за відрив від звичайних занять з розрахунку мінімальної вартості оплати праці за годину, яка встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та ст. 50 КзПУ і становить 29,20 гривень за годину, а саме: час витрачений представником позивача в судових засіданнях і переїздом до суду і назад (30 листопада 2020 року - 2 години, 23 грудня 2020 року - 2 години), що складає 116,80 гривень; транспортні витрати, пов`язані з прибуттям в судові засідання представником позивача у два судові засідання, що складає 99,59 гривень.

Як встановлено ст. 135 КАС України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (зі змінами), за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду передбачена компенсація, яка обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять. Пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла витрати сторони, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Із матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду даної справи судові засідання призначалися на 30 листопада 2020 року і на 24 грудня 2020 року. Як свідчать протоколи судових засідань представник позивача Анічкіна Н.І. приймала участь у судових засіданнях, призначених на вказані дати, тим самим фактично була відірвана від звичайних занять.

Так, 30 листопада 2020 року представник позивача знаходилась в суді у зв`язку з участю у судовому засіданні з 16 години до 16 години 25 хвилин, що становить 25 хвилин, 24 грудня 2020 року - з 11 години 45 хвилин до 12 години 36 хвилин, час витрачений представником позивача на переїзд з м. Харкова до суду і назад 1 год 51 хв.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 1 січня 2020 року становить 2102 гривень.

Отже, витрати представника позивача, пов`язані з прибуттям до суду для участі у судових засіданнях складають: листопад (2102/(21х8)=12,51 грн.;12,51х1 год. 25 хв.= 17,72 грн., грудень (2102/(22х8)=11,94 грн., 11,94х1 год 51 хв=22,09 грн., а разом 39,81 грн.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

На підтвердження вартості пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом, останньою надані квитанції про сплату пального ТОВ «Лерсен ЛТБ» АЗС з магазином від 24 грудня 2020 року на загальну суму 99,59 гривень. У своїй заяві представник позивача посилається на те, що відстань між м. Харковом (місце проживання представника позивача) до сел. Покотилівка (місцезнаходження суду) складає 13 км (в одну сторону), витрата пального на 1км - приблизно 0,1 літр. Суд погоджується з розрахунком представника позивача витрат на проїзд до суду для участі у судових засіданнях і вважає необхідним стягнути їх у межах заявлених позивачем позовних вимог у розмірі 99,59 гривень.

Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим, що витрати представника позивача, що пов`язані із прибуттям до суду становлять 139,40 гривень, які відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 76, 77, 241-246, 255, 271,286 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання протиправною та скасування постанови №44 від 05 листопада 2020 року про накладення притягнення до адміністративної відповідальності а ст.152 КУпАП- задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №44 від 05 листопада 2020 року і закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст..152 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пісочинської селищної ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 420 гривень 40 копійок, витрати, пов`язані із прибуттям до суду представника позивача, у розмірі 139 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: адміністративна комісія при виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: 62416, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, пров. Транспортний, 2.

Відповідач: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: 62416, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, пров. Транспортний, 2.

Суддя С.А.Лук`яненко