Справа № 380/7242/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/7242/20 пров. № А/857/14785/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Мричко Н.І. у м. Львові в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №380/7242/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника голови Львівського апеляційного суду Цяцяка Романа Павловича, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , на стороні відповідача - Львівського апеляційного суду, про визнання протиправними дій і бездіяльності, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача заступника голови Львівського апеляційного суду Цяцяка Романа Павловича, у якому просив: визнати бездіяльність заступника голови Львівського апеляційного суду Цяцяка Романа Павловича незаконною та протиправною при внесенні завідомо неправдивих даних до ЄДРСР по справі 461/3232/19 та по справі №461/3132/19; захистити осіб з інвалідністю від дискримінації за національною ознакою та станом здоров`я від дій та бездіяльності заступника голови суду Львівського апеляційного суду ОСОБА_3 .

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , на стороні відповідача Львівський апеляційний суд.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що у заступника голови апеляційного суду відсутні безпосередні повноваження щодо здійснення контролю за суддями відповідного суду під час виконання ними обов`язку з надсилання електронних копій судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю внесення даних до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Суд також зауважив, що судовим рішенням від 18.05.2020, що набрало законної сили, встановлено, що працівником апарату відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних справ допущено описку в єдиному унікальному номері справи 461/3132/19 під час заповнення обліково-статистичної картки на подану апеляційну скаргу та вказано невірний номер судової справи 461/3232/19.

Після внесених виправлень до облікової статистичної картки на цивільну справу №461/3232/19, така зареєстрована в апеляційному суді під номером №461/3132/19, суд вирішив виправити помилку у судових рішеннях де визначено неправильний номер справи.

Враховуючи встановлені судовим рішенням від 18.05.2020 обставини, в цьому випадку мала місце помилка у визначенні номера справи, яка виправлена судом з власної ініціативи.

Оцінюючи дії/бездіяльність відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд виснував, що такі дії/бездіяльність здійснено в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії та неупереджено.

Щодо другої позовної вимоги «захистити осіб з інвалідністю від дискримінації за національною ознакою та станом здоров`я від дій та бездіяльності заступника голови суду Львівського апеляційного суду Цяцяка Р.П.», суд вказав, що така є похідною від першої позовної вимоги, в задоволенні якої суд відмовив. Згідно висновків суду першої інстанції з урахуванням відсутності підстав для задоволення першої позовної вимоги, друга позовна вимога також не підлягає до задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою судді Львівського апеляційного суду Крайник Н.П. від 02.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 461/3232/19 провадження № 22-ц/811/3927/19 за апеляційною скаргою Галицького Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 09.10.2019 у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та рішення державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвалою Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: головуючої: Крайник Н. П. суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П. від 18.05.2020 (справа № 461/3132/19 провадження № 22-ц/811/3927/19) внесено виправлення в ухвалу судді Львівського апеляційного суду Крайник Н.П. від 06.12.2019 про залишення апеляційної скарги Галицького ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 09.10.2019 без руху; ухвалу судді Львівського апеляційного суду Крайник Н.П. від 02.01.2020 про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Галицького ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 09.10.2019; ухвалу Львівського апеляційного суду від 13.01.2020 про призначення справи до розгляду в апеляційному суді за апеляційною скаргою Галицького ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 09.10.2019 в частині номера справи. Постановлено вважати вірним номер справи - №461/3132/19 замість первинно вказаного у зазначених ухвалах № 461/3232/19 (а.с. 8). Вказана ухвала від 18.05.2020 набрала законної сили з моменту її підписання суддями.

Позивач, вважаючи, що до повноважень заступника голови Львівського апеляційного суду Цяцяка Р.П. віднесено обов`язок здійснювати контроль за внесенням суддями Львівського апеляційного суду рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень, однак таким вказаного обов`язку належним чином не виконано, звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України та норм Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Ураховуючи викладене, в межах розгляду даної адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому необхідно зазначити, що обов`язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

Реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.

Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право.

Сприйняття верховенства права, як конституційного принципу вимагає того, аби будь-яка особа, перед тим, як вдатися до певних дій, мала змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.

Водночас в розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги слідує, що спірним в цій справі є встановлення факту допущення заступником голови Львівського апеляційного суду Цяцяка Р.П. протиправної бездіяльності при внесенні по справах №461/3232/19 та №461/3132/19 завідомо неправдивих відомостей до ЄДРСР.

Щодо вимоги позивача захистити осіб з інвалідністю від дискримінації за національною ознакою та станом здоров`я від дій та бездіяльності заступника голови суду Львівського апеляційного суду ОСОБА_3 , колегія суддів вважає за необхідне вказати, що така вимога позовної заяви є похідною від першої вимоги визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Конституційний Суд України вважає, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно зі статтею 48 Закону № 1402-VIII суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, колегією суддів встановлено, що обставини, на які покликається позивач, а саме щодо існування двох справ за № 461/3232/19 і № 461/3132/19 за одним апеляційним провадженням, вже були предметом розгляду в іншій адміністративній справі.

Так, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 380/3246/20, яка набрала законної сили, встановлено ряд обставин, що стосуються розгляду спірних у даній справі правовідносин.

Судом встановлено, що працівником апарату відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних справ допущено описку в єдиному унікальному номері справи 461/3132/19 під час заповнення обліково-статистичної картки на подану у цій справі апеляційну скаргу та вказано невірний номер судової справи 461/3232/19. Технічну помилку виявлено після надходження копії скарги ОСОБА_1 на адресу Львівського апеляційного суду від ДСА України. Тому 26.03.2020 зазначеним працівником подано службову записку на ім`я керівника апарату Львівського апеляційного суду та внесено виправлення в обліково-статистичну картку.

Згідно частини 1 статті 269 Цивільного процесуального кодексу України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 суд, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Після внесених виправлень до облікової статистичної картки на цивільну справу № 461/3232/19, така зареєстрована в апеляційному суді під номером №461/3132/19, судом виправлено допущену помилку у судових рішеннях в частині невірного зазначення єдиного унікального номера справи у встановленому Цивільним процесуальним кодексом України порядку.

Колегія суддів також зауважує, що позивач у даній справі не є учасником справи №461/3132/19, натомість стороною у справі є ОСОБА_4 .

Щодо доводів позивача про протиправність бездіяльності відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

До Реєстру вносяться судові рішення судів - вироки, рішення, постанови, накази, ухвали, окремі ухвали (постанови) суду, що ухвалені (постановлені) судами у кримінальних, цивільних, господарських справах, у справах адміністративної юрисдикції, у справах про адміністративні правопорушення, крім судових рішень, які містять інформацію, що є державною таємницею.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень від 22.12.2005 № 3262-IV (надалі Закон № 3262-IV) усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 3 статті 3 Закону № 3262-IV визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Пунктом 1 розділу Х Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року № 1200/0/15-18 встановлено, що обв`язок щодо надсилання електронних примірників судового рішення для їх внесення до Реєстру шляхом формування та підписання відповідного електронного примірника покладається на суддю (суддю-доповідача), який ухвалив таке рішення.

Згідно з пунктом 3 розділу ХХ вказаного вище Порядку, відповідальність за організацію в суді своєчасного правильного та повного внесення до АСДС реєстраційних відомостей, зазначених у пункті 3 розділу II цього Положення, а також відомостей про набрання судовим рішенням законної сили (у тому числі за результатами розгляду справи судом апеляційної чи касаційної інстанції), надсилання таких відомостей до Реєстру, а також за своєчасне надсилання адміністраторові відомостей, зазначених в абзаці другому пункту 2 розділу III зазначеного Порядку та пункті 3 розділу III Порядку, несе керівник апарату суду або особа, яка виконує його обов`язки (пункт 3 розділу Х Порядку ведення ЄДРСР).

З огляду на наведене, заступник голови Львівського апеляційного суду Цяцяк Р.П. не наділений повноваженнями на наповнення та внесення реєстраційних відомостей судових рішень до АСДС. Допущення помилки при внесенні до АСДС перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із помилковим зазначенням різних номерів справи під одним номером провадження.

Також колегія суддів зауважує, що у заступника голови апеляційного суду відсутні безпосередні повноваження щодо здійснення контролю за суддями відповідного суду під час виконання ними обов`язку з надсилання електронних копій судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Наведене дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та незаконним допущення заступником голови Львівського апеляційного суду Цяцяка Р.П. бездіяльності при внесенні на думку позивача завідомо неправдивих даних до ЄДРСР по справі № 461/3232/19 і справі №461/3132/19 є безпідставними та необгрунтованими з огляду на те, що такі знаходяться поза зв`язком зі з`ясуванням конкретних обставин допущення помилок при зазначенні номера та оцінкою дій (бездіяльності) заступника голови Львівського апеляційного суду Цяцяка Р.П. у цьому процесі, що відноситься до виключної компетенції інших осіб.

Враховуючи, що вимога позивача захистити осіб з інвалідністю від дискримінації за національною ознакою та станом здоров`я від дій та бездіяльності заступника голови суду Львівського апеляційного суду ОСОБА_3 є похідною від вимоги про визнання бездіяльності заступника голови Львівського апеляційного суду Цяцяка Романа Павловича незаконною та протиправною при внесенні завідомо неправдивих даних до ЄДРСР по справі 461/3232/19 та по справі №461/3132/19, підстави для задоволення якої відсутні, вказані вимоги задоволенню також не підлягають.

Відповідно до частини першоїстатті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Мричко Н.І. у м. Львові в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №380/7242/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний