Справа № 540/3412/20
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/3412/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі-відповідач), у якому просить визнати бездіяльність відповідача протиправною та дискримінаційною; визнати протиправним та дискримінаційним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії від 07.07.2020 року та зобов`язати відповідача провести дії щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. Стягнути з відповідача 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка проживала у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, є громадянкою України, а з 11.03.2000 року виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділенні посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2000 року виплата пенсії позивачці припинена. 19.02.2019 року, представники позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслали відповідачу нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивачки про поновлення пенсії та нотаріально посвідчені копії документів. 22.04.2019 року позивач отримала відмову відповідача № 1222/03-04 від 16.04.2019 року, яку позивачем було оскаржено до суду. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року по справі № 540/1931/19 позовні вимоги задоволено частково, зокрема зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком від 20.12.2018 року та прийняти рішення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV. 07.07.2020 року відповідачем прийнято рішення № 8, яким позивачу відмовлено у поновлені пенсії, обґрунтовуючи тим, що в управління відсутня архівна пенсійна справа, підстав для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 немає. Вказане рішення ГУ ПФУ у Херсонській області позивачка вважає про відмову у поновленні виплати пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV, є протиправним. З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 06.11.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні).

20.11.2020 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав. Так, щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009, відповідач зазначає, що заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів, тобто, рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії. Проте, позивачка на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області не перебуває, пенсійна справа відсутня. Натомість, позивачкою не було надано до Управління паспорт громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію місця проживання, наявність якої є обов`язковою умовою для призначення пенсії, а також документів, за наявності яких відповідач мав би можливість вирішити питання щодо призначення пенсії, встановити її вид, підстави, визначити розмір пенсії.

Також відповідач заперечує проти проведення і виплати індексації та звертає увагу на процесуальні строки звернення до суду з даним позовом.

Крім того, позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди відповідачем. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Дослідивши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та пенсіонером за віком (паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ). До 2000 року позивачка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому позивачка виїхала з України на постійне проживання до Держави Ізраїль, де була прийнята на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль 11.03.2000.

20.12.2019 позивачка вперше звернулася до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення та перерахунок пенсії з 11.09.2000, до якої були додані нотаріально засвідчені копії наступних документів: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорту для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), дійсний до 30.07.2019, трудової книжки; особиста декларація, пенсійне посвідчення; заява про витребування пенсійної справи, копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків, копія довіреності.

Листом від 16.04.2019 №1222/03-04, позивачці повідомлено про відмову у поновленні пенсії на тій підставі, що нею не була дотримана вимога щодо особистого звернення за поновленням пенсії, а представники позивачки, які діють на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, не мають законних повноважень передати до УПФУ її особисту заяву про поновлення пенсії; що у позивачки відсутня реєстрація на території України за місцем знаходження відповідача; документ, що посвідчує особу позивачки не відповідає Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону про пенсії, затвердженого Постановою Правління ПФ України №22-1 від 25.11.2005.

Позивачка не погоджуючись з такою відмовою звернувся до суду з позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року по справі № 540/1931/19 позовні вимоги задоволено частково, зокрема зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком від 20.12.2018 року та прийняти рішення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

На виконання рішення суду № 540/1931/19 відповідачем прийнято рішення № 8 від 07.07.2020 року, яким позивачу відмовлено у поновлені пенсії, обґрунтовуючи тим, що в управління відсутня архівна пенсійна справа, у зв`язку із чим підстав для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 немає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного: положеннями ст.24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно ст.1 Закону № 1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст.7 № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.51 Закону № 1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Відповідно до ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, за своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону №1058-ІV стосовно пенсіонерів, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Внаслідок його ухвалення у таких осіб відновилось право на отримання призначеної пенсії, а у органів Пенсійного фонду України відновився обов`язок поновити виплату такої пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 2 ст.49 Закону № 1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно п.3 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абз. 1 п. 1.5 Порядку № 22-1 заява, зокрема, про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації) (абз. 3 п. 1.5 Порядку № 22-1).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 р. № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територію.

Частиною 2 статті 7 Закону № 1207-VII передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.14-4 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014р. №234 Про затвердження порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг (далі - Порядок № 234) визначено механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 р. № 13-4 Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (зі змінами, внесеними Постановою Пенсійного фонду № 14-1 від 09.07.2018), органи, що здійснюють пенсійне забезпечення й надання соціальних послуг особам, котрі проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а саме: головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

З огляду на викладене належним органом, який уповноважений на вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії позивачці є ГУ ПФУ в Херсонській області, оскільки останнім місцем проживання позивачки, до виїзду за кордон, було АР Крим, м.Сімферополь, вул. Джанкойська, 22.

Таким чином, позивачка звернулася із заявою про витребування пенсійної справи та про поновлення виплати пенсії та її перерахунку до належного органу - ГУ ПФУ в Херсонській області.

Частиною 2 ст.49 Закону № 1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно із п. 4.12 Порядку № 22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 3 Порядку № 234 передбачено, що особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Відповідно до п.4 Порядку № 234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Пунктом 5 Порядку № 234 передбачено, що порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Отже, для поновлення виплати пенсії законодавством передбачено обов`язок відповідача витребувати пенсійну справу від пенсійного органу, що призначав пенсію. Витребування пенсійної справи здійснюється за умови подання пенсіонером особисто або його законним представником заяви на запит пенсійної справи.

Судом встановлено, що з лютого 1998 року позивачці призначена пенсія, виплата якої припинена 11.03.2000. Позивачкою подана заява про витребування пенсійної справи до ГУ ПФУ в Херсонській області. Зазначений факт визнано та не оспорюються сторонами.

Зі змісту Рішення пенсійного органу від 07.07.2020 №8 та відзиву на позовну заяву вбачається, що Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснено запит до Пенсійного фонду Російської Федарації, щодо витребування пенсійної справи ОСОБА_1 . Оскільки в управлінні відсутня архівна пенсійна справа, підстав для поновлення виплати пенсії позивачу немає.

Однак, в матеріалах справи міститься запит відповідача від 14.07.2020 року № 2100-0201-10/27897 до Пенсійного фонду Російської Федерації, з проханням надати архівну справу ОСОБА_1 , з чого суд приходить до висновку, що на момент винесення спірного рішення №8 від 07.07.2020 року відповідачем не вчинялось будь-яких дій, щодо витребовування архівної пенсійної справи, а отже у відповідача не було підстав для відмови у поновленні виплати пенсії позивачу.

Вказане рішення прийнято відповідачем без дотримання встановленої чинним законодавством процедури розгляду заяв та документів, які мають суттєве значення при призначенні чи відмові у призначенні пенсії. Так, відповідачем не вчинено жодних дій з виконання обов`язку щодо витребування архівної пенсійної справи, що призвело до прийняття рішення за її відсутності. Отже, відповідачем було допущено суттєві порушення, які самі по собі нівелювали правомірність прийнятого ним рішення.

Крім того, суд зазначає, що відсутність справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, оскільки протилежне позбавляє його права на її відновлення, яке він має згідно Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Вини позивача у відсутності пенсійної справи не встановлено, то ж її відновлення є обов`язком відповідача.

У зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що відсутність в архіві пенсійної справи не впливає на право позивача щодо поновлення раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії. Щодо відсутності самої пенсійної справи на ім`я позивача, то остання має бути відновлена відповідно до вимог чинного законодавства України у зв`язку з її втратою чи знищенням.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 року № 200/3663/16-а (2-а/200/210/16) адміністративне провадження № К/9901/29957/18

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що позивач просить визнати протиправною та дискримінаційною бездіяльність відповідача, однак в матеріалах справи міститься рішення № 8 від 07.07.2020 року прийняте відповідачем відповідно до приписів ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а отже порушене право позивача підлягає поновленню шляхом визнання дій відповідача протиправними, а не бездіяльність.

Враховуючи, що судом встановлено факт протиправності прийнятого відповідачем рішення про відмову у поновленні виплати пенсії, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, вбачається необхідність скасувати рішення №8 від 07.07.2020 року.

Суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

У випадку прийняття судом рішення щодо зобов`язання органу Пенсійного фонду України перерахувати та поновити позивачу пенсію, яке по суті буде передувати розгляду останнім заяви останньої про витребування пенсійної справи, суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Разом з тим, у зв`язку з встановленням судом факту невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку та з метою захисту порушеного права позивача на пенсію, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV з урахуванням матеріалів пенсійної справи позивачки.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.12.2018 р. у справі № 132/3485/16-а, від 26.06.2018 р. у справі № 211/5254/16-а.

Приписами ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду.

Таким чином, оскільки у відповідача та у суду відсутні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , то встановити вид пенсії, яку позивач отримувала до припинення її виплати, та яку необхідно поновити, неможливо, тому вимога про відновлення і виплату пенсії за віком, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів, шляхом її призначення заново є передчасною.

Що стосується стягнення моральної шкоди в сумі 100000 грн., яка заподіяна діями відповідача по припиненню виплати пенсії, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, або незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо: шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Отже, законодавець пов`язує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду з наявністю чи відсутністю, у передбачених випадках, вини. Однак, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності відшкодування моральної шкоди можливе лише у випадку доведення наявності такої шкоди.

Згідно п. п. 1-3 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судова практика виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору".

За таких обставин основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 у справі № 9901/377/18.

На обґрунтування позовних вимог у цій частині позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених нею внаслідок відкритого, зухвалого та грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України і, як наслідок, її прав на належне пенсійне забезпечення. Стверджує про те, що протиправні дії та бездіяльність відповідача завдали та продовжують завдавати їй значних моральних страждань та приниження її гідності, а для відновлення прав їй довелось звернутись до суду. Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, а також наявності інших захворювань позивач оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Вказані доводи суд оцінює критично, оскільки позивачем не надано суду будь-яких відомостей на підтвердження того, що відповідачем допущено нешанобливе ставлення або вчинено інші дії, які б завдали їй моральної шкоди. Зі змісту аргументів представника позивача про стягнення моральної шкоди вбачається, що моральна шкода завдана не тільки діями по припиненню виплати пенсії, а й іншими діями відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність прийнятого рішення, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а отже і про задоволення позову в зазначеній частині.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачкою сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №59824 від 29.10.2020. Враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 420,40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) про визання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) № 8 від 07.07.2020 року про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про поновлення пенсії за віком від 20.12.2018 та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 420,40 (чотириста двадцять грн. 40 коп.) грн., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 112010200