Справа № 459/2109/20
Суддя: Отчак Н. Я.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/2109/20
Провадження № 2-а/459/55/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б.Б.

позивача ОСОБА_1

відповідача Кіщака М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області, поліцейського СРПП №3 Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Кіщака Михайла Петровича, Головного управління Національної поліції у Львівській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

31.07.2020 р. позивач звернувся у суд з позовом до відповідачів, у якому просить скасувати постанову від 23.07.2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 140 КУпАП; справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП закрити.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що вказаною вище постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КУпАП, у зв`язку з тим, що він, будучи посадовою особою - начальником автостанції м. Червоноград, без погодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції, встановив технічний засіб організації дорожнього руху, дорожній знак. З вказаною постановою він не згідний, вважає її незаконною та необґрунтованою, та такою, що не відображає дійсних обставин справи, та винесена з грубим порушення вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання. Зазначає, що фактично його визнали винним у встановленні інформаційної таблички «Територія ТДВ «Червоноградське АТП 14628» під знаком рух заборонено. Проте пославшись на Правила утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху вулично-дорожньої мережі населених пунктів, вважає, що дана табличка не є дорожнім знаком, не регулює дорожній рух, а лише містить інформаційний покажчик. Зазначає, що він не є посадовою особою, яка може нести відповідальність за встановлення чи не встановлення даних дорожніх знаків, дану табличку він не встановлював, більше того така знаходиться під дорожнім знаком вже 30 років, а ще може і з радянських часів. За таких обставин просить позов задовольнити.

13.08.2020 р. судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.08.2020 р. о 14:00 год. у залі судових засідань Червоноградського міського суду Львівської області, з викликом сторін.

Ухвалою суду від 25.08.2020 р. задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції у Львівській області, судове засідання було відкладено на 10:00 год. 28.09.2020 р..

В подальшому розгляд справи двічі було відкладено, востаннє на 11:00 год. 23.12.2020 р., у зв`язку із неявкою у судове засідання представника відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у ньому,та просив позов задовольнити. Зазначив, що він не є посадовою особою, яка встановлювала інформаційну табличку, більше того не вважає її дорожнім знаком. Ствердив, що на посаді начальника автостанції м. Червоноград він працює близько 12 років, а вказана вище інформаційна табличка була встановленою ще задовго до того як він почав працювати на вказаній роботі. Орім цього не заперечив, що у зв`язку із низькою якістю копії постанови про адміністративне правопорушення, йому інкримінують вчинення поросупку передбаченого ч.2 ст. 140 КУпАП.

Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив та суду пояснив, що постанову було винесено відносно позивача, без встановлення його посадових обов`язків, у зв`язку з тим, що той займає посаду начальника автостанції та на підставі його пояснень. Ствердив, що вказана вище табличка - Територія ТДВ «Червоноградське АТП 14628» є технічним засобом організації дорожнього руху.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подавали, про причини неявки не повідомляли.

При цьому, відповідачами не було подано відзивів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Так, нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ст. 255 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачами слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КпАП України.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Як видно з оскаржуваної постанови серії БАА № 410895 від 23.07.2020 р., яку виніс поліцейський СРПП №3 Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Кіщак Михайло Петрович відносно позивача, останньому ставиться у провину те, що він 26.05.2020 р. о 16:00 год. в м. Червонограді на вул. Сокальська, 3, будучи посадовою особою начальником автостанції «Червоноградська АТП 14628», без погодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції, встановив технічний засіб організації дорожнього руху, прикріпивши інформаційну табличку до дорожнього знаку, чим порушив вимоги п. 1.5 ПДР України, п.10.1.2 ДСТУ 4100 та ст. 27 ЗУ «Про дорожній рух», та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Згідно фототаблиць долучених до матеріалів справи та схеми руху транспорту по території автовокзалу «Червоноград» (затвердженої директором ВАТ «Червоноградське АТП-14628» ОСОБА_2 та погодженої начальником ДАІ Червоноградського МВ УМВС України Мартинюком В.Р.) вбачається, що до дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», який встановлено на території ВАТ «Червоноградське АТП-14628» на вул. Сокальська зі сторони «Центрального ринку», прикріплено табличку на якій відображено інформацію «Територія ТзДВ «ЧАТП 14628».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пунктом 1.5 Правил дорожнього руху передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Пунктом 10.1.2 ДСТУ 4100 встановлено, що установлення чи демонтаж дорожніх знаків без погодження з Міністерством внутрішніх справ України відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» заборонено.

Статтею 27 ЗУ «Про дорожній рух», організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів інформаційно-телекомунікаційних та автоматизованих систем керування та нагляду за дорожнім рухом відповідно до правил і нормативів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення.

Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.

Зміни в організації дорожнього руху з метою підвищення інтенсивності руху транспортних засобів за рахунок зниження рівня безпеки дорожнього руху не допускаються.

У разі виникнення загрози безпеці дорожнього руху, перешкод у русі транспортних засобів і пішоходів відповідні посадові особи Міністерства внутрішніх справ України, дорожніх і комунальних служб мають право вносити оперативні зміни в організацію дорожнього руху і вживати необхідних заходів щодо усунення перешкод.

При виникненні місць концентрації дорожньо-транспортних пригод усі заходи щодо ліквідації їх причин та умов виконуються позачергово.

Частиною 2 ст. 140 КУпАП передбачено, що за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В той же час слід звернути увагу на те, що п. 8.1. Правил дорожнього руху передбачено, щорегулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.2. Правил дорожнього руху, дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.

Згідно п. 8.2-1. Правил дорожнього руху,дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п. 8.4. Правил дорожнього руху, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Розмір, форма, фотометричні, колориметричні характеристики, маркування, виконання та розміщення дорожніх знаків повинні відповідати вимогам ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

У п. 3.1 ДСТУ 4100:2014 зазначено, що стандарт установлює сім груп дорожніх знаків, а саме: 1) попереджувальні; 2) пріоритету; 3) заборонні; 4) наказові; 5) інформаційно-вказівні; 6) сервісу; 7) доповнювальної інформації (таблички додорожніх знаків). Групи, назви, номери та зображення дорожніх знаків наведено в таблицях 1-7.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідно до Правил дорожнього руху,дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту, суд приходить до висновку, що табличка «Територія ТзДВ «ЧАТП 14628» за своїм розміром, формою та іншими характеристиками, у своїй сукупності не відповідає вимогам національного стандарту ДСТУ 4100:2014, а тому не є дорожнім знаком.

Суд звертає увагу на те, що працівником поліції не було зібрано та представлено суду належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити факт і встановити вину позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, а тому суд приходить до висновку, що позивач в даному випадку не порушував вимог п. 1.5 ПДР України, п.10.1.2 ДСТУ 4100 та ст. 27 ЗУ «Про дорожній рух».

При цьому, суд наголошує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватись виключно на висновках працівника поліції, за відсутності доказів винуватості особи, отриманих не інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

Окрім цього, згідно зі статтею 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Враховуючи зазначену норму, суд вважає за необхідне вказати, що у справах про притягнення до відповідальності посадових осіб постанова, окрім об`єктивної сторони правопорушення з посиланням на правила, норми чи стандарти, які порушені, має містити відомості про те, яку посаду обіймає посадова особу, які службові обов`язки на неї покладено та якими доказами підтверджуються вказані обставини.

Разом з тим, дослідивши положення посадової інструкції начальника автовокзалу ТзДВ «Червоноградське АТП 14628», яка затверджена 30.11.2010 р. директором ТзДВ «Червоноградське АТП 14628» Клюсом П.Д., суд приходить до висновку, що позивач не є посадовою особою, до повноважень якої належало погодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції технічних засобів організації дорожнього руху, а також відповідачем не надано доказів встановлення саме позивачем зазначеної інформаційної таблички. Даної інформації працівник поліції не перевіряв, про що зазначив у своїх поясненнях.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови, суд вважає, що така наведеним критеріям не відповідає, тому підлягає визнанню її протиправною та скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для прийняття рішення про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 420,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції у Львівській області у користь позивача, оскільки Червоноградське ВП ГУ НП у Львівській областіфактично є його структурним підрозділом.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 243-246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Св. Володимира, 8а), поліцейського СРПП №3 Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Кіщака Михайла Петровича (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Св. Володимира, 8а), Головного управління Національної поліції у Львівській області (, м. Львів, Галицький р-н., пл. Генерала Григоренка, 3), про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 410895, що винесена 23 липня 2020 року поліцейським СРПП №4 Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Кіщаком Михайлом Петровичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КУпАП у виді штрафу розміром 510,00 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28.12.2020 р.

Суддя: Н. Я. Отчак