Справа № 588/1302/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 р.Справа № 588/1302/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Огієнко О.О, м. Тростянець, повний текст складено 27.11.20 року по справі № 588/1302/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Інспектора поліції 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Якубовського Семена Едуардовича, в якій просив суд скасувати постанову серії ЕАМ № 2978864 від 14 серпня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу закрити за відсутності складу правопорушення.

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 16.10.2020 за клопотанням позивача було замінено відповідача у даній справі належним відповідачем - Управлінням патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач).

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 27.11.2020 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постанову, винесену інспектором патрульної поліції 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області серії ЕАМ № 2978864 від 14 серпня 2020 року, залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та поданих письмових пояснень позивач зазначає, що на момент зупинки його автомобіля ще не настала темна пора доби та умови недостатньої видимості, бо видимість в напрямку руху була більше 300 м.

При цьому, постанова серії ЕАМ № 2978864 від 14.08.2020 не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засо бів, посилання на офіційні документи тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Окрім того, позивач вважає в своїх діях відсутність складу адміністративного правопорушення, передба ченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки, як зазначено у постанові інспектора, водій під час зупинки інспектором рухався по автошляху, а в розумінні ч. 2 ст.122 КУпАП України, відповідальність настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми осві тлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що передбачено п.п. 9.2, 9.7 Правил дорожнього руху України.

Транспортний засіб позивача був зупинений під час руху, а не під час початку руху або змі ни напрямку руху, а тому, на думку позивача, в даному випадку, підлягає застосуванню стаття 125 КУпАП, яка стосується інших по рушень правил дорожнього руху і передбачає санкцію «попередження».

В свою чергу, суд першої інстанції не провів всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а тому за наслідками апеляційного перегляду справи позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27.11.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції - повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27.11.2020 - без змін.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, вказаному в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги.

Відповідач повідомлявся на електронну адресу.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що постановою Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Сумській області Якубовського С.Е. від 14.08.2020 серії ЕАМ № 2978864 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 425 гривень 00 копійок за порушення Правил дорожнього руху.

Не погодившись з постановою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку позивач дійсно порушив вимоги пункту 19.1.а ПДР, внаслідок здійснення керування транспортним засобом у темну пору доби із вимкненими фарами ближнього (дальнього) світла, а тому, відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України Про Національну поліцію поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2978864 від 14.08.2020, інспектором Якубовським С.Е. встановлено, що 14.08.2020 о 20 годині 29 хвилин на автодорозі Н-12 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi Yі Саr DVR, відеореєстратор персональний мобільний DMTl, чим порушив вимоги п. 19.1.а Правил дорожнього руху. У зв`язку з цим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КпАП України, настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.

Відповідно до п. 19.1. "а" Правил дорожнього руху, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження правомірності спірної постанови відповідачем до суду першої інстанції разом з відзивом надано DVD диск, на якому містяться відео файли з нагрудної камери поліцейського, які були досліджені в ході розгляду справи.

З вказаних відео файлів вбачається, що 14.08.2020 о 20 годині 24 хвилини позивач керував транспортним засобом Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар.

В свою чергу, з відкритих та загальнодоступних джерел в мережі Інтернет (https://dateandtime.info/uk/citysunrisesunset.php?id=692194&month=8&year=2020) судом, виходячи з принципу офіційного з`ясування обставин справи, встановлено, що 14 серпня 2020 року захід сонця у м. Суми відбувся о 20 год. 03 хв.

При цьому, колегія суддів наголошує, що згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.

Більш ширшого трактування визначення даного терміну чинні на момент вчинення правопорушення Правила дорожнього руху не містять, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що на момент зупинки його автомобіля ще не настала темна пора доби та умови недостатньої видимості.

Позивачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його зупинили працівники поліції 14.08.2020 о 19 годині 50 хвилин.

Також, з вказаного відеозапису вбачається, що позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами тільки при початку руху чи зміні його напрямку, тоді як позивача зупинено під час руху, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зі змісту вказаної норми чітко вбачається, що відповідальність передбачена, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, незалежно від початку руху чи зміни його напрямку.

При цьому, п. 19.1. "а" Правил дорожнього руху чітко передбачає, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення у темну пору доби відповідно до вимог ПДР передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 цього Кодексу, як вважає позивач.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що в даному випадку позивач дійсно порушив вимоги пункту 19.1.а ПДР внаслідок здійснення керування транспортним засобом у темну пору доби із вимкненими фарами ближнього (дальнього) світла, а тому відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Також, не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги на відсутність в оскаржуваній постанові посилань на належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засо бів, посилання на офіційні документи тощо, оскільки в постанові зазначено технічний пристрій, на який велася відеофіксація, та міститься всі дані, визначені ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначення показань свідків у постанові про адміністративне правопорушення ст. 283 КУпАП не передбачено.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повністю довів правомірність прийнятої ним постанови серії ЕАМ № 2978864 від 14 серпня 2020 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для її скасування, а отже і для задоволення позовних вимог.

Стосовно решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27.11.2020 року по справі № 588/1302/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк