Справа № 240/13799/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, Головного управління ДФС у Житомирській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, у якому просить стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 червня 2020 року до 30 червня 2020 року в сумі 4809,30 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідач не провів з нею остаточного розрахунку при звільненні за період з 2 червня 2020 року до 30 червня 2020 року. Усі необхідні виплати з позивачем були проведені лише 30 червня 2020 року, що підтверджується випискою банку. Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з нею, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Відповідно до довідки у справі від 29 вересня 2020 року згідно з наказом Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року №02-83-в суддя ОСОБА_2 у період з 21 вересня 2020 року до 9 жовтня 2020 року перебував у щорічній відпустці.
9 жовтня 2020 року на адресу суду від ГУ ДПС у Житомирській області надійшло клопотання про заміну сторони у справі на ГУ ДФС у Житомирській області (а.с.23).
Крім того, 9 жовтня 2020 року на адресу суду від відповідача - ГУ ДПС у Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.26-27), відповідно до змісту якого відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що не ним, а наказом саме Головного управління ДФС у Житомирській області від 1 червня 2020 року №31-0 ОСОБА_1 звільнено з посади старшого державного інспектора Хорошівської державної податкової інспекції Коростенського управління Головного управління ДФС Житомирській області.
Відповідно до вищевказаного наказу позивачу виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та грошову компенсацію за невикористані дні відпусток, а саме: 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, як жінці, яка працює та має двох дітей до 15 років за 2019 рік, 5 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки зі період роботи з 23 лютого 2019 року до 22 лютого 2020 року та стаж державної служби 9 років, 16 календарних днів основної щорічної відпустки за період роботи з 20 листопада 2019 року до 1 червня 2020 року, 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, як жінці, що працює та має двох дітей до 15 років за 2020 рік та 6 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 23 лютого 2020 року до 22 лютого 2021 року та стаж державної служби 10 років з розрахунковим листом ОСОБА_1 ознайомлена 1 червня 2020 року.
Крім того, відповідач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин Головне управління ДФС у Житомирській області не ліквідовано, а позивач працювала та відповідно до наказу від 1 червня 2020 року №31-о була звільнена з Головного управління ДФС у Житомирській області. Головне управління ДПС у Житомирській області не вчиняло будь яких протиправних дій чи бездіяльності та не порушувало прав позивача.
24 листопада 2020 року ухвалою суду витребувано від відповідачів довідку про середній заробіток ОСОБА_1
3 грудня 2020 року на адресу суду від ГУ ДПС у Житомирській області надійшла заява (а.с.57), відповідно до змісту якої відповідач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин Головне управління ДФС у Житомирській області не ліквідовано, а позивач працювала та відповідно до наказу від 01.06.2020 №31-о була звільнена з Головного управління ДФС у Житомирській області у зв`язку із чим документи з кадрових питань (особового складу) та розрахунково-платіжні відомості (особові рахунки) по заробітній платі ОСОБА_1 не передавались на зберігання до архіву Головного управління ДПС у Житомирській області. З огляду на вказане, відповідач зазначає, що у Головного управління ДПС у Житомирській області відсутня можливість надати довідку про середньоденний заробіток ОСОБА_1 .
24 грудня 2020 року на адресу суду від ГУ ДФС у Житомирській області на виконання ухвали про витребування доказів надійшла довідка про середній заробіток позивача (а.с.62-63).
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що у період з 23 лютого 2010 року до 1 червня 2020 року позивач працювала на різних посадах в податковій інспекції.
Відповідно до наказу Головного управління ДФС у Житомирській області від 1 червня 2020 року №31-0, позивач була звільнена з посади старшого державного інспектора Хорошівської ДПІ Коростенського управління ДФС у Житомирській області відповідно до частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.12). Протягом 1 червня 2020 року позивач працювала повний робочий день, що підтверджується розрахунковим листом за червень 2020 року (а.с.13).
Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 27 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 статті 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частина 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Згідно з статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №805/4458/17-а, відповідно до якої, частина 1 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотним є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним.
Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року, статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивача звільнено з 1 червня 2020 року, а виплата заробітної плати (фактичний розрахунок з позивачем) відповідачем здійснено 30 червня 2020 року, що підтверджується випискою по рахунку в АТКБ "ПриватБанк" (а.с.14).
Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 29 календарних днів за період з 2 червня 2020 року (наступний день після дня звільнення) до 30 червня 2020 року.
Згідно довідки ГУ ДФС у Житомирській області від 22 грудня 2020 року №75 середньоденний заробіток позивача складає 351,50 грн (а.с.63).
Однак, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Позивач просить стягнути на її користь 4809,30 грн за період з 2 червня 2020 року (наступний день після дня звільнення) до 30 червня 2020 року.
Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та вважає позовні вимоги в межах заявленої суми обґрунтованими.
Отже, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача слід стягнути у розмірі 4809,30 грн.
Згідно з наказом від 1 червня 2020 року №31-0 ОСОБА_1 була звільнена з роботи Головним управлінням Державної фіскальної служби (а.с.12).
Згідно з додатком 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 Головне управління ДФС у Житомирській області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Житомирській області.
На час розгляду справи Головне управління ДФС у Житомирській області ще не припинене, а тому середній заробіток суд стягує з Головного управління ДФС у Житомирській області.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а саме у сумі 840,80 грн.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 243, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 червня 2020 року до 30 червня 2020 року в сумі 4809,30 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 840,80 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін