Справа № 460/1477/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Справа № 460/1477/20 пров. № А/857/11059/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року (суддя Нор У.М., м.Рівне, повний текст складено 20 липня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі ГУНП) в якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 30.01.2020 №84 (далі Наказ №84);

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 03.02.2020 №16 о/с (далі Наказ №16 о/с), яким позивача старшого інспектора відділення спеціальної поліції ГУНП (далі Посада) звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення;

поновити іі на Посаді з 03.02.2020, стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги, з покликанням на окремі обставини справи вказує, підставою для видання Наказу №84 слугувала доповідна записка т.в.о. начальника Корецького відділення поліції Костопільського відділу поліції ГУНП (далі Корецьке ВП) про вжиття заходів щодо позивача, яка безпідставно відсутня на робочому місці. Зазначає, що проведеним службовим розслідуванням було встановлено, що позивач з моменту призначення її на посаду старшого інспектора з ювенальної превенції Корецького ВП (далі Посада-1), а саме з 01.09.2019 жодного разу не з`явилася за місцем несення служби та не приступила до виконання своїх функціональних обов`язків. При цьому позивачем не було надано жодного листка непрацездатності про лікування, не повідомлено про місце свого перебування та можливе місце лікування. Факти відсутності ОСОБА_1 на робочому місці засвідчені комісійними актами, які складені працівниками Корецького ВП. Наголошує, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення трудового законодавства оскільки норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) не стосуються спеціального врегулювання умов та порядку проходження служби поліцейським. Враховуючи те, що позивачем самостійно прийнято рішення не прибувати за місцем служби, відповідач стверджує про свідоме ігнорування позивачем у такий спосіб положень законодавства, оскільки позивач була відсутня на робочому місці протягом тривалого періоду часу (61 доба), чим грубо порушила службову дисципліну, що доводить, на думку відповідача, правомірність оспорюваних Наказів.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась та не надіслала свого представника, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомленої сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні Накази №№84 та 16 о/с в частині звільнення позивача з Посади не відповідають критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та прийняті без урахування фактичних обставин, порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування оспорюваних Наказів відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ з 01.09.2007 по 06.11.2015 (а.с.10).

Наказом відповідача від 07.11.2015 № 13 о/с позивача призначено на Посаду (а.с.67-71).

Наказом ГУНП від 29.04.2016 №79 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено з Посади (далі Наказ №79 о/с), з зарахуванням в розпорядження ГУНП відповідно до наказу Національної поліції України (далі НП) від 23.03.2016 №238 дск «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції", наказу ГУНП від 27.04.2016№75дск та пункту 5 частини першої статті 67 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон №580-VIII; а.с.43).

Наказами ГУНП від 02.09.2016 №226 о/с, від 07.08.2017 №182 о/с та 31.08.2018 №192 о/с ОСОБА_1 надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною (до досягнення нею шестирічного віку) із 01.09.2016 по 31.08.2019, які видані на підставі рапортів ОСОБА_1 та довідок про потребу дитини у домашньому догляді від 30.08.2016 №98, від 27.07.2017 №86 та 17.08.2018 №31.

Наказом ГУНП від 29.08.2019 №214 о/с позивача, яка перебувала в розпорядженні ГУНП призначено на Посаду-1 Корецького ВП. Підстава подання заступника начальника ГУНП (далі Наказ №214 о/с; а.с.42).

Згідно з наказом ГУНП від 30.10.2019 №1096 за грубе порушення службової дисципліни, пунктів 1, 2, 3, 4, 8, 13 пункту 3 статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі Закон №2337-VIII; Дисциплінарний статут), ігнорування вимог пунктів 1, 2, 6 пункту 1 статті 18 Закону №580-VIII, а також відсутності 12.09.2019-13.09.2019, 16.09.2019-20.09.2019, 23.09.2019-27.09.2019, 30.09.2019-04.10.2019, 07.10.2019-11.10.2019, 15.10.2019-18.10.2019, 21.10.2019-25.10.2019 без поважних причин на робочому місці, наказу ГУНП «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників апарату Головного управління Національної поліції в Рівненській області» від 04.08.2016 №383, Посада-1 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та попереджено про неповну службову відповідність (а.с.102-104).

Вказані обставини не заперечується сторонами та встановлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року у справі №460/3151/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року (далі Судові рішення).

Так, Судовими рішеннями позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ №79 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з Посади та Наказ №214 о/с в частині призначення ОСОБА_1 на Посаду-1. Поновлено позивача на Посаді з 29.04.2016.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду у справі від 24 січня 2020 року у справі №460/3151/19 рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на Посаді з 29.04.2016 допущено до негайного виконання (далі Ухвала суду).

На виконання Судових рішень та Ухвали суду наказом відповідача від 28.01.2020 №13 о/с: скасовано пункт Наказу №79 о/с в частині зарахування в розпорядження ГУНП, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнивши її із Посади; скасовано пункт Наказу № 214 о/с наступного змісту «відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про відпустки» допустити до виконання функціональних обов`язків, після закінчення відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , яка перебувала у розпорядженні ГУНП призначивши її на Посаду-1, встановивши посадовий оклад 2500 гривень, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 45 %, із 01.09.2019. Підстава: подання заступника начальника ГУНП полковника поліції Файт Л.Л. від 29.08.2019; поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на Посаді, із 29.04.2016 (а.с.72-74).

17.01.2020 тимчасово виконуючим обов`язки начальника Корецького ВП було надіслано на ім`я начальника ГУНП доповідну записку про відсутність на службі у Корецькому ВП Посада-1 ОСОБА_1 з 29.08.2019, після завершення службового розслідування та притягнення її до відповідальності згідно з наказом від 30.10.2019 №1096 (далі Наказ №1096) по день написання доповідної записки без будь-яких аргументованих пояснень (а.с.76).

Наказом ГУНП було призначено службове розслідування за вказаним фактом та створено дисциплінарну комісію (а.с.75).

Про проведення службового розслідування та необхідність надання пояснень позивача було повідомлено листом від 24.01.2020 № 601/212/02-20, який позивач отримала 27.01.2020 (а.с.79, 81).

30.01.2020 позивачем було надано пояснення щодо обставин невиходу на роботу у Корецьке ВП з посиланням на Судові рішення та її поновлення на службі у ГУНП на Посаді (а.с.82-83).

Згідно з письмовими поясненнями майора поліції ОСОБА_2 , майора поліції ОСОБА_3 , капітана поліції ОСОБА_4 , з моменту призначення на Посаду-1 з 01.09.2019 Наказом №214 о/ст ОСОБА_1 жодного разу не з`явилася за місцем несення служби та, попри притягнення до дисциплінарної відповідальності за результатом службового розслідування та попередження про неповну посадову відповідність згідно з Наказом №1096, не приступила до виконання функціональних обов`язків (а.с.84-86).

Результати службового розслідування оформлено висновком від 30.01.2020, який затверджений начальником ГУНП 30.01.2020 (а.с.136-141).

Згідно з вказаним висновком, за фактом грубого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , що виразилось у відсутності на службі без поважних причин, комісією надано висновок щодо звільнення позивача зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII.

На підставі матеріалів вказаного службового розслідування ГУНП винесено Наказ №84 про притягнення до дисциплінарної відповідальності Посада, ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII (а.с.142-144).

На підставі Наказу №84 відповідачем винесено Наказ №16 о/с про звільнення ОСОБА_1 з Посади 03.02.2020 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII (а.с.145).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності НП, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в НП визначаються Законом №580-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Так, пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Так, Дисциплінарний статут, затверджений Законом №2337-VІІІ визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Частиною сьомою статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що звільнення із служби в поліції, як вид дисциплінарного стягнення, застосовується до поліцейського виключно у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування.

Як встановлено вище, за результатом службового розслідування Наказом №84 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII (а.с.142-144).

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з висновками службового розслідування від 30.01.2020 позивач грубо порушила службову дисципліну, що виразилось у відсутності на робочому місці у Корецькому ВП без поважних причин протягом тривалого періоду (61 доба).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Визначаючись щодо підставності застосованого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби згідно з Наказом №84, суд першої інстанції вірно взяв до уваги висновки, що наведені Судовими рішеннями у справі №460/3151/19, яким скасовано Наказ №79 о/с про звільнення позивача з Посади та Наказ №214 о/с про призначення позивача на Посаду-1, що відповідно означає їх протиправність (недійсність, скасування) з моменту їх прийняття. Вказані Судові рішення набрали законної сили 12.05.2020.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції, що оскільки Судовими рішеннями Позивача поновлено на Посаді з 29.04.2016, вказане означає відсутність обов`язку як виконання посадових обов`язків не за місцем служби так і з`явлення на роботу, переведення на яку за Посадою-1 визнано судом незаконним.

Верховний Суд у постанові від 8 травня 2019 року у справі №489/1609/17 зазначив, що переведення особи до іншого населеного пункту за відсутності згоди останнього є незаконним, а, отже, невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин, тому вказує на обґрунтованість висновку про те, що таке звільнення є незаконним.

Відповідно до пункту 5 частини десятої статті 62 Закону №580-VIII поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

За встановлених обставин, Накази №84 та №16 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 з Посади є протиправними та підлягають скасуванню.

За приписами пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ, і таким є «Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі Порядок №260), який набрав чинності 27.05.2016.

Пунктом 9 розділу І Порядку №260 передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відтак, розрахунок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, має проводитись шляхом множення розміру середньоденного грошового забезпечення на кількість календарних днів вимушеного прогулу, який розрахований судом за період з 04.02.2020 по 15.07.2020 та становить 23864,83 грн.

Відповідач не наводить доводів не правильного чи помилкового розрахунку судом першої інстанції суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.