Справа № 240/12082/19
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12082/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

28 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року (прийнятого в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 12.06.2019 року, яким постановлено закрити особовий рахунок ОСОБА_1 № 666973 з 01.06.2019;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області провести виплату ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на 1 дитину одиноким матерям в розмірах, вказаних у довідках обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат № 5000 та № 5002 від 25 жовтня 2019 року, виплати яких було припинено розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 12.06.2019 року, на весь час, на який дані допомоги призначалися, починаючи з 01.05.2019 року (з врахуванням фактично наданих на той момент сум).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до поданої декларації та підтверджуючих довідок про доходи відповідачем їй було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з квітня 2019 року в розмірі 2 688,29 грн. щомісячно, та допомогу на 1 дитину одиноким матерям (з урахуванням доходів) в розмірі 432 грн. 54 коп.

Розпорядженням Відповідача від 12.06.2019 року постановлено закрити особовий рахунок ОСОБА_1 №666973 з 01.06.2019. Підстава подання заявником недостовірних відомостей про доходи у зв"язку з чим утворилась переплата з 01.06.2018 року по 31.05.2019 рік.

Позивач вважаючи вказане розпорядження незаконним звернулась з позовом до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Крім того, позивач є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства, до складу її сім`ї входять неповнолітні діти - ОСОБА_2 2002 року народження та ОСОБА_3 2008 року народження.

Водночас, разом з ОСОБА_1 проживає її мати ОСОБА_4 , 1944 року народження, яка є пенсіонером, потребує стороннього догляду та нездатна до самообслуговування, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов та медичними довідками наявними у матеріалах справи.

Розпорядженням відповідача від 12.06.2019 було закрито особовий рахунок позивача з посиланням на те, що заявник подала недостовірні дані про доходи утворилась переплата з 01.06.2018 по 31.05.2019.

Підставою для винесення спірного розпорядження слугувало те, що шляхом електронного обміну файлами з Новоград - Волинською ДПІ Новоград - Волинського управління ДФС у Житомирській області було виявлено незадекларовані доходи від продажу продукції тваринництва від ПСП "Граніт" в сумі 15421,9 грн. В результаті здійснення перевірки ОСОБА_1 було направлено рекомендовані листи вих. № 1297/05 від 06.06.2019 та №1291/05 від 06.06.2019 для уточнення незадекларованих доходів. Після виявлення незадекларованих доходів було встановлено факт цивільно-правових відносин між громадянкою ОСОБА_1 та ПСП "Граніт" с. Токарів Новоград-Волинського району. Також позивачем було особисто надано довідку до управління праці та соціального захисту населення вх. № 720/05 від 12.06.2019 про те, що вона дійсно здавала молоко в ПСП "Граніт" та мала доходи.

Вважаючи розпорядження від 12.06.2019 протиправним ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що жодних договорів укладених ОСОБА_1 з ПСП "Граніт" у період за який утворилась переплата коштів суду надано не було, крім того судом першої інстанції взято до уваги, що мати позивачки є особою похилого віку, хворіє та самостійно пересуватися не може, потребує стороннього догляду, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання, епікризом, довідкою № 348 від 22.11.2019, в силу чого самостійно позбавлена можливості отримувати кошти, які належали їй до виплати на підставі договору від 01.04.2018 укладеного з ПСП "Граніт", а тому фактично ці кошти отримувала її дочка ОСОБА_1 ,, яка здійснює догляд за нею. Водночас, ОСОБА_1 не може вважатись набувачем вказаних коштів, оскільки нею не було укладено жодного правочинну для їх отримання.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до положень Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" від 01.06.2000 №1768-III (далі - Закон №1768-III) здійснюється реалізація конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Так, абзацом 2 статті 1 Закону №1768-III визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Для надання державної соціальної допомоги подається заява уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради (стаття 4 Закону №1768-III).

У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів. Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї. Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" від 01.06.2000 №1768-III встановлено Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (далі - Порядок №250).

У пункті 2 Порядку №250 визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Згідно з нормами пункту 6 Порядку №250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно.

Пунктом 12 Порядку №250 визначено, що у разі, коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення

Відповідно до пункту 9 Порядку №250 рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів. У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім`ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення.

Положеннями п. 27 Порядку № 250 органи соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів мають право здійснювати контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги. З цією метою органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до 15 календарних днів з дня надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від територіальних органів ДПС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

За приписами п. 28 Порядку № 250 якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону № 1768-III якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Аналогічні положення наведені в п. 25 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003 року, відповідно до якого виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Положеннями ч.2 ст. 7 № 1768-III визначено, що за наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо у складі сім`ї є інвалід.

З зазначеного слідує, що підставою для припинення виплати соціальної допомоги та стягнення надміру виплачених коштів такої допомоги є приховання або навмисне подання недостовірних даних про доходи та майновий стан сім`ї отримувача допомоги.

Як встановлено з матеріалів справи у спірному розпорядженні вказано, що переплата призначеної ОСОБА_1 допомоги утворилась за період з 01.06.2018 по 31.05.2019.

Так, з 01.04.2018 між ОСОБА_4 та ПСП "Граніт" було укладено письмовий договір купівлі-продажу молока, згідно умов якого продавець за цим договором та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати у власність покупцю вироблене на підсобному селянському господарстві молоко за базовою ціною 4 грн. за 1 літр, а покупець зобов`язується прийняти такий товар та оплатити його до 05 числа наступного за звітним місяцем згідно відомостей. Згідно п. 8 цього договору строк його дії починає свій перебіг у момент встановлений у п. 6 цього договору та визначається часом, достатнім для реального та належного виконання цього договору сторонами.

Доказів того, що наявний в матеріалах справи (а.с.26) договір купівлі-продажу від 01.04.2018 року є нечинним (підробленим) - суду не надано, а наданий апелянтом до суду апеляційної інстанції договір купівлі-продажу від 01.04.2019 року (а.с.86) не свідчить про зазначене. До того ж, зазначений договір за 2019 рік, за формою та розташуванням підписів, візуально, є відмінним від договору 2018 року.

Водночас жодних договорів укладених ОСОБА_1 з ПСП "Граніт" у період за який утворилась переплата коштів суду також надано не було.

Колегією суду взято до уваги те, що мати позивачки є особою похилого віку, хворіє та самостійно пересуватися не може, потребує стороннього догляду, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання, епікризом, довідкою №348 від 22.11.2019, з чого слідує, що вона самостійно була позбавлена можливості отримувати кошти, які належали їй до виплати на підставі договору від 01.04.2018 укладеного з ПСП "Граніт", а тому фактично ці кошти отримувала її дочка ОСОБА_1 , яка здійснює догляд за нею. Водночас, ОСОБА_1 не може вважатись набувачем вказаних коштів, оскільки нею не було укладено жодного правочину для їх отримання.

Твердження апелянта, що довідки ЛКК №348 від 22.11.2019 (а.с.27,28) є однією довідкою в двох екземплярах, а так як за своїм змістом довідки різняться, то зазначене вказує на неправдивий їх характер та підробку - є хибним. Виходячи зі змісту вказаних довідок, останні є різними документами хоча і мають один номер та одну дату.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що зазначення у довідках виданих ПСП "Граніт" про виплату ОСОБА_1 коштів у період з 01.04.2018 не може свідчити про неправдивість подання позивачем недостовірної інформації щодо доходів та майнового стану її сім`ї. Щодо подання позивачкою даних до контролюючих органів про отриманий нею дохід не є навмисним поданням недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2018 року у справі №562/538/17 та від 03 жовтня 2019 року у справі №725/3250/17.

Відповідно до статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у пункті 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип належного урядування, зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Відповідно до статті 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. У випадку, коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи утриматись від вчинення певних дій суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховним Судом сформована та викладена позиція, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15 відповідно до якої дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Так, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи, що під час розгляду даної справи було визнано протиправним розпорядження про закриття особового рахунку ОСОБА_1 , єдиними підставами щодо його винесення слугувала позиція щодо подання недостовірних даних у декларації про доходи, а інших підстав для припинення виплат допомоги не вбачається, в силу чого колегія суддів приходить до висновку задовольнити вимоги позивачки у обраний нею спосіб судового захисту, який є належним та дієвим в межах спірних правовідносин.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 2340/3933/18.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з нормами ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже враховуючи зазначені вище обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 грудня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С.