Справа № 160/8753/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року Справа № 160/8753/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу №160/8753/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тракторок» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,
29 липня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Тракторок» (далі ТОВ «Тракторок», позивач) до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000083/2 від 11.02.2020 року.
В обґрунтування позовної заяви ТОВ «Тракторок» зазначено, що з метою митного оформлення товару, придбаного за умовами контракту №МА-01 від 30.07.2018, укладеного між позивачем/покупцем та іноземною компанією «Anshan anza electronic power Co.» LTD. (Китай, КНР), декларантом 06.02.2020 було подано відповідачу електронну митну декларацію (далі ЕМД) за №UA110240/2020/000592 разом з товаросупроводжуючими документами на вантаж. Митна вартість придбаного позивачем товару визначена за основним методом - за ціною договору, однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою позивачем митною вартістю та виніс оскаржене рішення про визначення митної вартості товарів, визначивши митну вартість товару за резервним методом. Як слідує зі змісту оскарженого рішення, відповідач повідомив декларанта про те, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Водночас, позивач стверджує, що ним до митного органу було подано всі документи, які містили повні та достовірні відомості щодо складових митної вартості ввезених товарів. За таких обставин, позивач вважає оскаржене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/8753/20 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Підготовче засідання призначено на 02.09.2020 р. Останнє судове засідання відбулося 02.12.2020 р.
У судове засідання 02.12.2020 р. представник позивача не з`явився, направив до суду засобами електронного зв`язку клопотання про розгляд справи без участі представника позивача в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання від 02.12.2020 також не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.
Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та на які посилається у відзивах відповідач, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30.07.2018 ТОВ «Тракторок» (Покупець) укладений із китайською компанією-виробником «Anshan anza electronic power Co.» Ltd. (далі - Продавець, Виробник, Вантажовідправник) Контракт №МА-01 (далі - Контракт), предметом якого згідно із п.п. 1.1 Контракту є зобов`язання Продавця продати товар, а Покупця - сплатити та прийняти товар згідно специфікацій до цього Контракту.
У п.п. 1.2 Контракту зазначено, що товар постачається партіями, номенклатура, характеристика та кількість товару по кожній партії визначаються у специфікації, доданої до Контракту, яка є його невід`ємного частиною.
Згідно із приписами розділу 2 Контракту умови поставки по Інкотермс-2010 та строки поставки товару визначаються у специфікації. Виконані зобов`язання продавця названо відвантаженням, через сім днів після здійснення якої продавець має направити покупцю експрес-поштою оригінали документів на підтвердження відвантаження товару згідно переліку у п. 2.3 і п. 2.4 Контракту, зокрема, скановану копію інвойсу та коносаменту протягом 48 годин з моменту відвантаження товару.
Відповідно до положень пунктів 3.1-3.5 Контракту, валютою оплати за Контрактом є долар США. Загальна сума Контракту становить 150000, 00 доларів США. Вартість Товару, порядок та терміни оплати визначаються у Специфікації (п. 3.3 Контракту). Вартість тари, пакування та маркування входить до вартості товару (п. 3.4 Контракту). З моменту підписання Специфікації сторонами Контракту вартість товару, зазначена у Специфікації є незмінною.
Згідно із додатковою угодою №3 від 01.09.2019 р. до Контракту сторонами внесено зміни до п. 3.2 розділу 3 Контракту та встановлено, що загальна вартість товару становить 300000, 00 доларів США.
У відповідності до додаткової угоди №4 від 27.12.2019 р. термін дії Контракту продовжено до 31.12.2021 р.
01.11.2019 сторонами Контракту погоджена Специфікація №4 до Контракту, в якій зазначено перелік продукції, що складається із 52 товарів (далі товар) загальною вартістю 48 818,21 доларів США.
Також в означеній Специфікації визначено умови поставки згідно Правил Інкотермс 2010 FOB та зазначено порт відвантаження товару - Tianjin (Тяньцзинь), Китай (КНР).
Згідно інвойсу №20191226 від 26.12.2019 р. позивач придбав у Продавця згідно специфікації №4 до Контракту Товар загальною вартістю 48 818,21 дол.США.
Специфікацією №4 до Контракту передбачені умови оплати за товар, у відповідності до яких Покупець, зокрема, сплачує аванс в розмірі 30% від загальної суми специфікації.
Згідно із наявної у матеріалах справи копії платіжного доручення №19 від 08.11.2019 позивачем сплачено 15 860,59 доларів США.
Наступна оплата, як передбачено у Специфікації №4, здійснюється до відвантаження товару та складає 40% від загальної суми товару. Залишок несплаченої вартості Товару за специфікацією у розмірі 30% Покупець сплачує протягом 75 днів після оформлення Коносаменту.
28.09.2019 між ТОВ «Тракторок» (Клієнт) та TОB «Ламан Шипінг» (Перевізник, Експедитор) укладено Договір про транспортно-експедиторське обслуговування за №28092019 (далі - Договір).
Згідно із підпунктом 4.1.3 пункту 4.1 розділу 4 Договору Клієнт оплачує при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт платежі за послуги з перевезення вантажу протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку, але до вивозу вантажу з порту.
Як слідує з матеріалів справи придбаний позивачем товар прибув до Одеської митниці ДФС згідно відмітки Одеської митниці ДФС на коносаменті та міжнародної товарно-транспортної накладної СМR №9872 від 04.02.2020 р., до Запорізької митниці ДФС - 05.02.2020 р.
З метою митного оформлення товару 11.02.2020 р. декларантом (в особі митного брокера ФОП ОСОБА_1 згідно укладеного із позивачем договору №МЛТ-15/11/16 від 15.11.2016) була подана ЕМД №UА110240/2020/000592 та докази на підтвердження митної вартості товару у вигляді відсканованих копій наступних документів:
-пакувальний лист від 26.12.2019 (лише перша сторінка, як зауважує відповідач);
-інвойс №20191226 від 26.12.2019;
-автомобільна транспортна накладна CMR №9872 від 04.02.2020;
-платіжні доручення в іноземній валюті №19 від 08.11.2019 та №23 від 26.12.2019;
-довідка про транспортні витрати №326559 від 31.01.2020;
-прайс-лист від 01.11.2019;
-специфікація №4 від 01.11.2019;
-договір про транспортно-експедиторське обслуговування №128092019 від 28.09.2019;
-технічна довідка від 07.02.2020 р.
Митна вартість визначена декларантом за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
В ході митного оформлення товару відповідачем запропоновано декларанту подати додаткові документи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, однак 11.02.2020 декларант направив до митного органу повідомлення, в якому зазначив про неможливість подачі додаткових документів у десятиденний термін та повідомив, що в означений термін додаткові документи не будуть ним подані.
Наведені вище обставини позивачем не заперечуються.
Як встановлено з оскарженого рішення про визначення митної вартості, підставою для його винесення стало те, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за товари, а саме:
3. У довідці про транспортні витрати від 31.01.2020 №326559 зазначено порт відправлення вантажу «XlNGANG» натомість у наданому інвойсі від 26.12.2019 №20191226 та специфікації від 01.11.2019 №4 до контракту від 30.07.2019 №МА-01 вказані умови поставки - FOB - TIANJIN.
4. Відповідно до відомостей наданих до митного оформлення документів, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах поставки FOB TIANJIN, China, згідно Інкотермс. Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів (Інкотермс-2010) за терміном FOB, продавець повинен доставити товар на борт судна в названому порту відвантаження. Покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір на перевезення товару. Договір на транспортне перевезення із експедитором від 28.09.2019 №28092019 передбачає складення заявки на перевезення, яку до митного оформлення не надано. Відповідно до пункту 4 (Порядок розрахунків) договору від 28.09.2019 №28092019, оплата за транспортно-експедиційні послуги здійснюється протягом 3 календарних днів з моменту виставлення рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Банківські платіжні документи щодо сплати послуг за перевезення вантажу не надані.
5. Прайс-лист - це довідник цін на товари та послуги, який адресований невизначеному колу покупців, який має містити умови продажу товару, зокрема, комерційні умови поставки. Наданий до митного оформлення прайс-лист від 01.11.2019 не містить дані щодо комерційних умов поставки, та повністю ідентичний з специфікацією від 01.11.2019 № 4 до контракту від 30.07.2019 №МА-01.6. Відповідно до пункту 2.3 договору від 30.07.2019 №МА-01 передбачено, що продавець повинен надати покупцю оригінали документів, зокрема, митну декларацію країни відправлення. До митного оформлення зазначений документ не надано.
Як зауважує митний орган, наявність вищенаведеної інформації призвела до виникнення у нього сумнівів щодо правильності визначення позивачем митної вартості товару та у подальшому зумовила прийняття митницею рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару.
Враховуючи вищезазначену інформацію, митна вартість товару була визначена відповідачем за другорядним методом визначення митної вартості 2-г - резервний метод, згідно з положеннями статті 64 Митного кодексу України.
Вважаючи вищезазначене рішення відповідача про коригування митної вартості товару протиправним, ТОВ «Тракторок» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з означеним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України (далі - МК України), встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України).
Відповідно ч. 2 ст. 53 МК України - документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК України).
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Приписами статті 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Примітками до п. 2 статті VІІ Оцінка товару для митних цілей ГАТТ (1947) визначено, що сумісним зі статтею VІІ було б припущення, що дійсна вартість може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими дійсної вартості, а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України).
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 МК України).
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).
Відповідно до п. 4 ст. 57 МК України - у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частини 2 статті 58 МК України - метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Стосовно першого та третього зауважень митного органу щодо розбіжностей у назвах порту відправлення товару у коносаменті, інвойсі та специфікації позивач пояснив, що «XINGANG» і «TIANJIN» є назвами (в т.ч. історичними назвами) одного і того самого порту - Тяньцзінь ( ОСОБА_2 ), оскільки у документарному обороті можливо використовувати одну з географічних назв порту « ІНФОРМАЦІЯ_1 »: « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Tianjin Xingang», « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і географічно буде матися на увазі одне місце розташування порту.
Вищенаведені обставини не спростовано відповідачем та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, відповіддю на запит ТОВ «Тракторок» за вих. №2 від 03.05.2020 р. - листом вантажовідправника (компанія-виробник придбаного позивачем товару - «Anshan anza electronic power Со.» Ltd.), (за офіційним перекладом Запорізької торгово-промислової палати МП №59 від 06.07.2020 р.), в якому зазначено, що «Tianjin Port, China» є основною назвою порту, а «XINGANG, China» - це назва терміналу порту завантаження. Також, в означеному листі продавець-виробник товару зауважив, що назва порту не впливає на розмір транспортних витрат.
З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що відомості про географічні назви порту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є загальновідомими, суд доходить до висновку, що різні назви одного і того самого порту не могли вплинути на обчислення митної вартості придбаного позивачем товару.
Стосовно зауваження митного органу про те, що відомості у наданих декларантом в ході митного оформлення товару коносаменту від 20.12.2019 р. та інвойсі від 26.12.2019 р. не кореспондуються між собою, з огляду на різні дати означених документів, слід зазначити таке.
Умови поставки «FOB» - торговий термін міжнародних правил Інкотермс, розшифровується «Free On Board», що в перекладі означає дослівно «Вільно на борту», тобто продавець може вважати себе таким, що виконав свої зобов`язання після того, як товар перейшов поручні судна і виявився на кораблі, найнятому покупцем у вказаному порту відвантаження.
Так, після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобов`язані видати відправнику коносамент, який є доказом прийому перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті.
Коносамент (Bill of lading, B/L) виконує три основні функції: засвідчує прийняття судновласником (перевізником) вантажу до перевезення, є товаророзпорядчим документом, свідчить про укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, по якому перевізник зобов`язується доставити вантаж.
За своїм функціональним призначенням коносамент є розпискою судновласника, яка свідчить, що певні товари у зазначеній кількості та стані навантажені на судно для перевезення до обумовленого місця призначення або що товари прийняті під охорону судновласника з метою перевезення.
Також, коносамент дає право власникові оригіналу розпоряджатися вантажем, що робить його товаророзпорядчим документом. Це означає, що лише особа, зазначена у коносаменті, або яка має коносамент на пред`явника, взмозі вимагати від судновласника видачі товару, позначеного у коносаменті, і має право розпоряджатися цим товаром. Для того, щоб продати товар, який знаходиться у дорозі і який представлений коносаментом, товаророзпоряднику досить продати або відступити свої права по коносаменту.
Коносамент містить: найменування судна, перевізника, відправника (shipper/consignor); місце прийняття або навантаження вантажу; місце призначення або направлення судна, найменування вантажу, кількість місць, інші умови, у тому числі умова на перекидання; час та місце видачі коносаменту; кількість екземплярів коносаменту (number of original B/L); підпис капітана або іншого представника перевізника. Зазначені реквізити не належать до обов`язкових. Відсутність окремих з них або наявність будь - яких інших реквізитів не позбавляє коносамент властивостей транспортного документа.
Договір коносамента надає право на фізично поставлений товар. Або, як іноді кажуть, коносамент перевізника «замінює собою» товар. Законний власник коносамента має виключне право на прийняття поставки товару. Коносамент є «оборотним документом», оскільки він може бути проданий або переданий («випущений в обіг»). Отже, товар може бути перепроданий в дорозі за допомогою простої передачі коносамента.
Крім того, коносамент виконує роль єдиного доказу наявності договору морського перевезення між вантажовідправником та судновласником.
Отже, підсумовуючи вищенаведене можна зробити висновок, що коносамент (Bill of lading, B/L) виконує три основні функції: засвідчує прийняття судновласником (перевізником) вантажу до перевезення, є товаророзпорядчим документом, свідчить про укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, по якому перевізник зобов`язується доставити вантаж.
У статті 138 Кодексу торговельного мореплавства України визначені реквізити коносаменту, серед яких відсутнє посилання на зазначення в ньому інвойсу.
Стаття 53 МК України також не передбачає, що коносамент є документом, який підтверджує митну вартість товару.
З огляду на викладене, суд зауважує, що подані декларантом до митного оформлення коносамент та інвойс не є тими документами, які у власній сукупності мають підтверджувати митну вартість придбаного товару, оскільки у даному випадку коносамент підтверджує наявності договору морського перевезення, а інвойс - ціну товару, тому, як наслідок відмінність у датах цих документів не має жодного впливу на визначення митної вартості товару.
Щодо доводів митного органу про те, що декларантом не надано до митного органу заявки, складання якої передбачено договором на транспортне перевезення та не надано банківських платіжних документів щодо сплати послуг за перевезення вантажу, слід зазначити таке.
Пунктом 1.3 Розділу 1 Договору передбачено, що сторонами цього Договору погоджено, що під кожне перевезення клієнт надає експедиторові заявку, в якій зазначається найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення, заплановану дату надання вантажу відправником, тип транспортного засобу, дані вантажовідправника та вантажоодержувача, а також інша необхідна інформація, що стосується організації ТЕО (транспортно-експедиторське обслуговування).
Водночас, пункт 4.1.7. Розділу 4 Договору передбачає, що плата експедиторові зазначається у додатках до договору. Такий додаток може мати вигляд додаткової угоди, заявки, акту виконаних робіт, рахунку експедитора, гарантійного листа.
Як пояснив позивач, пункт 1.3 і пункт 4.1.7. договору містять посилання на заявки, які в свою чергу за своїм правовим змістом мають різний характер, оскільки лише одна з них, передбачена пунктом 4.1.7 договору, може вважатися документом, який може підтвердити складову митної вартості, передбачену ч. 10 ст. 58 МК України, а саме: витрати на транспортування оцінюваних товарів.
Разом з тим, необхідно зауважити, що зі змісту оскарженого рішення неможливо, встановити яку саме із вищезазначених заявок мав на увазі митний орган й не подання якої з них стало підставою для складання оскарженого рішення.
Стосовно заявки, передбаченої пунктом 1.3 Договору, позивач зазначив, що така заявка не є тим документом, який містить вартість перевезення товару, тому її надання або ненадання на обчислення митної вартості не впливає.
При цьому, як зауважив позивач, на підтвердження вартості транспортування товару під час митного оформлення декларантом надано до митного органу рахунок-фактуру №LS-4262020 від 31.01.2020 року на суму 41 495,85 грн.
З урахуванням наведеного, не надання до митного органу заявки, яка передбачена пунктом 1.3 Договору, не вплинуло на обчислення митної вартості придбаного ТОВ «Тракторок» товару.
Доводи митного органу про те, що наданий до митного оформлення прайс-лист від 01.11.2019 не містить дані щодо комерційних умов поставки та повністю ідентичний із Специфікацією №4 до Контракту, суд вважає необгрунтованими, з огляду на таке.
Прайс-лист за своєю суттю є переліком товарів чи послуг за ціною, яка зазначається у ньому для невизначеного кола споживачів, у зв`язку з чим законодавством не передбачено, що у такому документі повинні бути зазначені умови поставки товару чи інші реквізити, які мають безпосередньо вказувати на конкретну господарську операцію щодо постачання товару.
Позивач погодився із тим, що прайс-лист та специфікація № 4 повністю ідентичні, зауваживши, що ціни та товари, які перелічені у прайс-листі задовольнили позивача, як покупця, тому 01.11.2019 ТОВ «Тракторок» та експортером-виробником було погоджено специфікацію №4 до Контракту та згідно інвойсу від 26.12.2019 оплачено за товар.
Стосовно зауважень митниці щодо не надання декларантом митного оформлення експортної декларації слід зазначити наступе.
Пунктом 2.3 Контракту передбачено надання Продавцем Покупцю відповідного переліку документів (зокрема, експортної декларації) протягом 48 годин з моменту відвантаження товару.
У частині 2 статті 53 МК України наведено вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак у цьому переліку митна декларації країни відправлення не зазначено.
Разом з тим, митним органом не доведено, що не подання означеної декларації до митного оформлення, якимось чином вплинуло на вірність обчислення митної вартості придбаного ТОВ «Тракторок» товару.
Оцінюючи питання правомірності оскарженого рішення Дніпровської митниці Держмитслужби, суд виходить з того, що відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Натомість, суд зауважує, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.
Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент митного оформлення придбаного позивачем товару у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
У постановах від 31.03.2015 та 02.06.2015 (справи №№ 21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Статтею 64 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Суд зазначає, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Митного кодексу України надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість заявленого до розмитнення товару.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України.
У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Що стосується посилання митного органу на дані інформаційних ресурсів митних органів, в яких наявна інформація про митне оформлення подібних товарів, у зв`язку із чим, митна вартість товару, ввезеного позивачем визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості 2-г - резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 МК України та ґрунтується на раніше наданих (визначених) органом доходів та зборів митній вартості за іншими ЕМД, то суд враховує таке.
Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 19 лютого 2019 року у справі №805/2713/16-а.
До того ж, формально нижчий рівень митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Дніпропетровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів за №UA110000/2020/000083/2 від 11.02.2020 та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі.
Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000083/2 від 11.02.2020.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 02 грудня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова