Справа № 202/4391/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 202/4391/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 03 листопада 2020 року (суддя Бєсєда Г.В., м. Дніпро) у справі № 202/4391/20

за позовом ОСОБА_1

до головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Онищенка Дмитра Івановича (відповідач-1), Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (відповідач -2)

про скасування постанови та заборону вчиняти певні дії,-

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову РАП №262827584 від 03.07.2020 року, винесену відповідачем-1 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУаАП відносно позивача, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. ст. 247 КУпАП;

- заборонити відповідачу-2 використання технічних засобів LOGIC INSTRUNENT FIELDBOOK К 80V2.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2020 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано постанову серії РАП № 262827584 по справі про адміністративне правопорушення від 03.07.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення стягнення в вигляді штрафу у сумі 255 грн. Закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

За заявою ОСОБА_1 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 03.11.2020 року було прийнято додаткове рішення, яким стягнуто з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 210,20 грн. Рішення суду мотивовано тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2020 року позов задоволено частково.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про необґрунтованість оскарженого рішення, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що 03.11.2020 року завчасно прибув згідно із судовою повісткою до приміщення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, про що свідчить відмітка в Журналі реєстрації відвідувачів суду. Позивач повідомив секретаря судового засідання про його прибуття на засідання суду та очікування в холі суду. Проте позивача не запросили для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Також скаржник зазначив, що при зверненні з позовом до суду ним були заявлені дві позовні вимоги. Оскільки в мотивувальній частині рішення від 20.10.2020 року міститься висновок, що питання стосовно заборони вчиняти певні дії суб`єктом владних повноважень не входить до підсудності місцевих загальних судів та відноситься до юрисдикції адміністративних окружних адміністративних судів, тому не може бути розглянуто, а справу не було передано на розгляд адміністративного окружного суду, позивач вважає, що його позовні вимоги при розгляді справи в місцевому загальному суді як адміністративному, задоволені. Також скаржник зазначив, що в порушення ч. 15 ст. 10 КАС України рішення від 20.10.2020 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні, на якому він був присутнім, не було оголошено прилюдно у порядку, визначеному цим кодексом, оскільки суд оголосив про закінчення судового розгляду та пішов до нарадчої кімнати, до кінця робочого дня не повернувся. Позивач не був повідомлений про час оголошення повного чи скороченого рішення. З текстом рішення ознайомився, одержавши його копію в канцелярії суду.

Щодо розподілу судових витрат скаржник зазначив, що ним при поданні позову був сплачений судовий збір в сумі 420,40 грн. Проте додатковим рішенням стягнуто на його користь лише 210,20 грн., тобто половину судових витрат, понесених позивачем, що порушує його право на відшкодування судових витрат.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, скаржник просить змінити додаткове рішення і призначити відшкодування фактично виконаних судових витрат в розмірі 420,20 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а тому суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь позивача сплаченого ним судового збору в сумі 210, 20 грн. за подання позовної заяви до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Під час звернення з позовом до суду позивачем будо заявлено дві вимоги:

- про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення;

- про заборону відповідачу-2 використання технічних засобів LOGIC INSTRUNENT FIELDBOOK К 80V2.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 визначено правову позицію, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору. Суд зазначив, що розмір судового збору за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102,00 грн.

Ставка судового збору при зверненні з до суду з вимогою про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення становила 420,40 грн. (= 2102,00 грн.х0,2).

За вимогу немайнового характеру про заборону суб`єкту владних повноважень вчиняти певні дії відповідно до пп. 1 п. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повинен був бути сплаченим в сумі 840,80 грн. (2102,00 грн.х0,4).

Отже загальна сума судового збору, що підлягала сплаті при зверненні до суду із даним позовом, який містить дві вимоги, становила 1261,20 (=420,40 грн.+840,80 грн.).

Залишаючи без руху позовну заяву, зокрема, з підстав несплати судового збору, суд першої інстанції визначив суму судового збору, що підлягала сплаті в розмірі 420,40 грн. (а.с.а.с.19-20).

Отже, судом першої інстанції було невірно визначено суму судового збору, що підлягала сплаті у даному випадку.

На виконання вимог ухвали суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 420,40 грн. (а.с. 25).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2020 року вбачається, що в ньому не було вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки судом першої інстанції було задоволено одну з двох заявлених позивачем вимог, а саме про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, судовий збір за розгляд якої становить 420,40 грн., тому судовий збір, який відповідає розміру судового збору за розгляд такої вимоги складає саме 420,40 грн.,. які і слід стягнути на користь позивача у відповідності до положень ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити додаткове рішення суду першої інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу.

Щодо посилань скаржника на інші допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів зазначає, що за правилами ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте порушення процесуального права, про які зазначає позивач, не вплинули на вирішення питання про розподіл судових витрат.

Твердження скаржника про задоволення його вимоги в частині заборони вчиняти певні дії суб`єктом владних повноважень з огляду на висновок суду першої інстанції про непідсудність цієї вимоги місцевим загальним судам та належність до юрисдикції адміністративних окружних адміністративних судів, неможливість її розгляду місцевим загальним судом, непередання судом першої інстанції справи на розгляд адміністративного окружного суду, не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки предметом оскарження є додаткове рішення суду, а не рішення від 20.10.2020 року, яким вирішено спір по суті.

З огляду на це, керуючись статтями 317, 321, 322, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Змінити додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року у справі № 202/4391/20 в частині стягнення судового збору, а саме замість « 210 (двісті десять) грн. 20 коп.» зазначити « 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28.12.2020 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко