Справа № 761/12669/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Ганечко О.М., Собківа Я.М.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора з паркування відділа інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) з паркування Департамента транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича, Департамента транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління патрульної поліції у місті Києві, про скасування постанови, за апеляційною скаргою Департамента транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Головного інспектора з паркування відділа інспекції з паркування Деснянського району управління (інспекції) з паркування Департамента транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Шимкова Ярослава Йосиповича (далі - відповідач 1, Інспектор Шимков Я.Й.), Департамента транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 2, Департамент транспортної інфраструктури), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління патрульної поліції у місті Києві (далі - третя особа, ГУ НП у м. Києві), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил паркування.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Інспектором Шимковим Я.Й. відстань від пішохідного перехода до її автомобіля не вимірювалась. До того ж, оскаржувана постанова не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують вчинення нею інкримінованого правопорушення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Департамент транспортної інфраструктури подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність у діях позивача склада адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та жодним чином не обґрунтував в чому полягала протиправність дій Інспектора при винесенні оскаржуваної постанови. Також помилковим є висновок місцевого суду про відсутність доказів на підтвердження порушення позивачем підпункта «г» пункта 15.9 Правил дорожнього руху, оскільки у матеріалах справи містяться фото, на яких зафіксовано вчинене порушення.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що 23 квітня 2020 року Інспектором Шимковим Я.Й. постановою серії АС № притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до постанови 23 квітня 2020 року о 15 год. 52 хв. по вул. Б. Хмельницького, 88 у м. Києві зафіксовано розміщення транспортного засобу Toyota Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , ближче 10 метрів від пішохідного перехода, чим порушено вимоги пункта 15.9 г) Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 1 та уважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення позивачем стоянки на відстані менше 10 метрів від пішохідного перехода.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 цього Кодексу, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Оцінюючи склад адміністративного правопорушення, виходячи із загальної теорії права, то склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

У свою чергу склад адміністративного правопорушення складається з об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. Отже для наявності складу адміністративного правопорушення та як наслідок самого порушення необхідна наявність всіх його складових.

Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми.

Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами.

Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

У силу статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як убачається із матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало виявлення відповідачем факта стоянки автомобіля, який зареєстрований за позивачем з порушенням підпункта «г» пункта 15.9 Правил дорожнього руху, а саме ближче 10 м від пішохідного перехода.

Відповідальність за порушення правил стоянки передбачена положеннями частини 1 та 3 статті 122 КУпАП.

Згідно частини 1 цієї правової норми відповідальність передбачена за порушення правил зупинки або стоянки, у той час як частина 3 передбачає відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Отже, кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП є створення перешкоди дорожньому руху або загрози безпеці руху.

Проте, із наданих відповідачем фотознімків не видається за можливе встановити, що автомобіль Toyota Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 стоїть ближче 10 метрів від пішохідного перехода та створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності в діях позивача склада правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №686/14075/16-а.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 272, 286, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департамента транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.М. Ганечко

Я.М. Собків