Справа № 200/9720/20-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 р. Справа№200/9720/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про:

визнання протиправною бездіяльності щодо невнесення відомостей до наказу № 70 о/с від 14.02.2019 про звільнення щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015-2019 роки та зобов`язання внести відповідні зміни в цей наказ;

зобов`язання нарахувати і виплатити за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення;

визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року і зобов`язання її нарахувати та виплатити;

визнання протиправними дій щодо ненарахування грошової компенсації при звільненні за 20 років 11 днів служби із розрахунку суми грошового забезпечення станом на день звільнення в розмірі 114 677,96 грн. і зобов`язання її перерахувати;

зобов`язання доплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 57 338,98 грн. відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. 4 постанови КМУ від 17.07.1992 № 393, зазначених у абз. 1 п. 3 цієї постанови, недоплачену за 10 років;

стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні з 20.12.2019 по день ухвалення рішення суду, виходячи з середньоденного заробітку - 792,33 грн, обчисленого відповідно до абз. 3 п. 2 глави ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що при звільненні зі служби йому не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових по 14 днів на рік за період з 2015 по 2019 роки. Позивач зазначив, що невиплата такої компенсації за дні невикористаної відпустки не відповідає вимогам чинного законодавства та висновкам Верховного Суду, наведених у зразковій справі № 620/4218/18. Крім цього, як зазначив позивач за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року йому не виплачувалась індексація доходів громадян, яку відповідач мав виплатити під час звільнення, однак також не виплатив.

Згідно викладеного в позові під час звільнення позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 57338,98 грн., обчислену з повних років служби в календарному обчисленні -10 років, а не пільговому 20 років, внаслідок чого позивачу не доплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 57338,98 грн.,.

Оскільки відповідач не здійснив повного розрахунку при звільненні позивач має право на отримання середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2019 по день прийняття рішення у справі судом.

За змістом наданого відповідачем відзиву на позов, частина десята статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» є імперативною у відношенні до можливості отримувати компенсації за будь-які роки роботи, відмінні від року звільнення. Законом України «Про Національну поліцію» прямо передбачено, що грошова компенсація при звільненні поліцейського виплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, тому правові підставі для виплати поліцейському компенсації за невикористану ним відпустку за попередні роки відсутні. Виплату такої компенсації також не передбачено ані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ані Законом України «Про відпустки».

Щодо індексації позивачу грошового забезпечення відповідач вказав, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 внесено зміни до відповідного Порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 та до об`єктів індексації віднесено грошове забезпечення поліцейських. Таким чином, саме з моменту набрання чинності цього нормативно-правового акту поліцейські отримали право на індексацію грошового забезпечення, а до листопада 2017 року підстав для індексації грошового забезпечення не було.

Грошова допомога при звільненні визначена позивачу, звільненому зі служби за власним бажанням, у сумі 53 045,75 грн. (21 218,30*25%*10), виходячи з того, що на день звільнення вислуга років позивача склала 10 років 3 місяці 20 днів. Відповідач зазначив, що посилання позивача на рішення Верховного Суду у справі № 806/2104/17 є недоречними, оскільки обставини в цій справі та справі, що розглядалася Верховним судом є різними.

За змістом викладеного у відзиві статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України, якими визначено відповідальність роботодавця перед працівником при затримці розрахунку при звільненні, до даних правовідносин не застосовуються, оскільки згідно ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування. До цього ж, відповідальність роботодавця перед працівником при затримці розрахунку при звільненні визначається лише у разі непроведення розрахунку з вини роботодавця, якої в даному випадку немає.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Ухвалою від 29.12.2020 залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення до наказу № 70 о/с від 14.02.2019 про звільнення позивача відомостей щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015-2019 роки і зобов`язання внести відповідні зміни в цей наказ.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 07.11.2015 по 20.02.2019 проходив службу в лавах Національної поліції, наказом ГУНП у Донецькій області від 14.02.2019 № 70 о/с звільнений зі служби за власним бажанням з 20.02.2019. Відповідно до зазначеного наказу вислуга років у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги становить 10 років 3 місяці 20 днів, у пільговому обчисленні 20 років 11 днів. Невикористана відпустка за 2019 рік 3 доби.

Згідно з посвідченням від 20.10.2015 НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення МВС України від 13.10.2015 № 19/I/V/223 позивач є учасником бойових дій.

Відповідно до довідок відповідача від 20.11.2020 № 4440/12/04-2020, № 1547/26102-2020/2, позивач за період 2015-2029 років додаткову відпустку як учасник бойових дій не використав, підстав для виплати індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року не було.

Відповідно до довідки відповідача від 20.11.2020 № 1547/26102/02-2020/1 позивач на день звільнення мав право на отримання 15155,93 грн. грошового забезпечення, середньоденне грошове забезпечення склало 757,80 грн. (із розрахунку за 20 діб).

Згідно з довідкою ГУНП у Донецькій області від 20.11.2020 № 1547/26102/02-2020 про розрахунок з позивачем при звільненні в лютому 2019 року позивачу надійшло на картковий рахунок 24 489,79 грн., в березні 2019 року 2171,43 грн. та 52 250,07 грн.

За змістом викладеного відповідачем у довідці від 28.12.2020 № 1144 середньоденне грошове забезпечення позивача за грудень 2018 року-січень 2019 року становить 811,83 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію».

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Згідно зі ст. 92 цього Закону поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 02.10.1993 учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою № 988 та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 від 11.11.2015 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Положеннями Закону України «Про Національну поліцію» визначені підстави та умови отримання відпустки поліцейськими. Наведеним законом не виключаються випадки, коли поліцейським не буде використано відпустку протягом календарного року. При цьому положеннями цього закону не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

З огляду на зміст пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначеною вище нормою фактично встановлюється право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

В даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, пріоритетному застосуванню підлягають спеціальні норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність в позивача права на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2019 рік.

При визначенні розміру компенсації суд виходить з положень пункту 8 Порядку № 260, відповідно до якого виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

На день звільнення зі служби позивач мав право на грошове забезпечення 15155,93 грн. за 20 днів, а отже сума компенсації становить 53046 грн. (757,80 грн.*14*5 календарних дні).

З огляду на вказане суд не приймає до уваги розрахований позивачем самостійно одноденний розмір грошового забезпечення у розмірі 792,33 грн., оскільки під час її обчисленні він застосовував положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100, який застосуванню не підлягає, оскільки в даному випадку спеціальні норми містить Порядок № 260.

Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення підлягають задоволенню.

За змістом ч. 5 ст. 94 Закону України Про Національну поліцію, яка регулює питання грошового забезпечення поліцейських, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення (далі Закон № 1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно статті 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

У частині 5 ст. 2 Закону № 1282 вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282 передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частиною 2 ст. 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону № 1282 Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок № 1078).

Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

Пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Посилання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 01.11.2017 після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, після слова військовослужбовців доповнено словом поліцейських, є неприйнятними, оскільки індексацію доходів поліцейських передбачено положеннями Закону України Про Національну поліцію та Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 в справі № 823/2249/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного, позовні вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року і зобов`язання її нарахувати та виплатити підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

За приписами частини 1 статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 07.11.2015 були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (абз. 1).

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (абз. 2).

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

За приписами пункту 10 Порядку № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивача звільнено зі служби за власним бажанням, що ним не оспорюється, одноразову грошову допомогу при звільненні обчислено виходячи з 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 53045,75 грн. (21 218,30 грн. *25 %*10). Позивач наполягає, що він отримав 57338,98 грн. одноразової грошової допомоги, а мав 114 677,96 грн., тобто у 2 рази більше, оскільки при її обчисленні мало бути враховано 20 повних років служби (у пільгову обчисленні), а не 10 (у календарному обчисленні).

В наданому до суду розрахунку одноразової грошової допомоги позивач також виходив з 25 % місячного грошового забезпечення, оскільки за його посиланнями розмір допомоги має збільшитись не за рахунок відсотку від місячного грошового забезпечення, а за рахунок збільшення вислуги років. Жодних доводів стосовно обчислення одноразової грошової допомоги відповідно до абз. 1 ч. 1 статті 9 Закону №2262-XII, яким передбачено виплату цієї допомоги, виходячи з 50 % місячного грошового забезпечення, а не 25 %, в позові не наведено. Доказів наявності права на отримання допомоги виходячи з 50 % місячного грошового забезпечення позивачем суду також не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Крім цього, суд зазначає, відповідно до довідки відповідача від 20.11.2020 № 1547/26102/02-2020 виплачені позивачу при звільненні кошти в сумі 57338,98 грн. складаються з: одноразової грошової допомоги у сумі 53045,75 грн., компенсації за невикористану відпустку - 2121,80 грн. та винагороду за безпосередню участь в АТО - 2171,43 грн.

Стосовно вимог позивача щодо обчисленні одноразової грошової допомоги, виходячи з 20 повних років служби (у пільгову обчисленні), а не 10 (у календарному обчисленні) суд вказує, що вищенаведеними нормами визначено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі певного відсотку (у даному випадку 25 %) місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Посилання позивача в обґрунтування своєї позиції стосовно необхідності обчислення одноразової грошової допомоги виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні на висновки Верховним Судом в постанові від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 є безпідставними, оскільки на підставі системного аналізу наведених вище правових норм, колегія судів дійшла до висновку, що поняття календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги в розмірі певного відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, Верховий Суд також зазначає, що для визначення розміру допомоги застосовується календарна вислуга років.

Визначена відповідачем кількість років служби позивача в календарному обчисленні ним не оскаржується, заперечень щодо використання при обчисленні допомоги місячного грошового забезпечення у сумі 21 218,30 грн. також не наведено.

Таким чином, відповідачем правомірно обчислено позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 53045,75 грн.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування позивачу грошової компенсації при звільненні за 20 років 11 днів із розрахунку суми грошового забезпечення станом на день звільнення в розмірі 114 677,96 грн. і зобов`язання її перерахувати та доплатити у сумі 57 338,98 грн. відповідно до ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та п. 4 постанови КМУ від 17.07.1992 № 393, зазначених у абз. 1 п. 3 цієї постанови, недоплачену за 10 років є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд вважає за необхідне вказати наступне.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина ж друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й у випадку вирішення спору про розмір несплачених сум при звільненні в судовому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі № 810/451/17.

В даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці при звільненні (несплату компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій та індексації) звернувся до суду із відповідним позовом про присудження належних йому сум, за наслідком чого суд у цій справі дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Позивача звільнено зі служби з 20.02.2019, отже, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний саме 20.02.2019.

Виходячи, що 20.02.2019 (тобто, у день звільнення, що є останнім робочим день), обов`язок повного розрахунку з позивачем відповідачем не виконаний, період затримки розрахунку з 21.02.2019 при звільненні становить 678 днів (з 21.02.2019 по 29.12.2020 включно день прийняття рішення у цій справі).

Спеціальними у спірних правовідносинах законодавчих актів щодо військовослужбовців не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

З огляду на неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України.

Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 по справі № 804/3722/17.

Відповідно до п.п. «з» та «л» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках вимушеного прогулу; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абз. 3 п. 2 цього Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абз. 1, 3 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Беручи до уваги, що середньоденне грошове забезпечення позивача за грудень 2018 року - січень 2019 року згідно наданої відповідачем довідки від 28.12.2020 № 1144 складало 811,83 грн., розмір компенсації за 678 днів прострочення розрахунку складає 550 420,74 грн.

Разом із цим, суд має право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Тотожні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі розміром заборгованості, що отримана позивачем із затримкою (згідно довідки від 20.11.2020 № 1547/26102/02-2020) та буде отриманий (за наслідком виконання даного рішення суду), характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та цим критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 5000 грн.

Отже, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні з позивачем за період з 21.02.2019 по 29.12.2020 включно, що підлягає стягненню з відповідача, становить 5000 грн.

Враховуючи наведене, заявлений позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Частиною 1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень даної статті, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, проте це вказане не є обов`язком. Підстав для встановлення судового контролю за виконанням відповідачем рішення суду та зобов`язання надання звіту про виконання судового рішення в порядку частини 1 статті 382 КАС України судом не встановлено.

З огляду на таке, суд відмовляє в задоволенні вимог щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду.

Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Кодексу законів про працю України, Закону України «Про Національну поліцію» та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Головне управління Національної поліції в Донецькій області (відповідач) , місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т Нахімова, 86.

Суддя А.С. Михайлик