Справа № 320/7021/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 320/7021/19

адміністративне провадження № К/9901/34115/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №320/7021/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Броварський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 28 жовтня 2019 року №2361 у частині накладення на ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 11 листопада 2019 року №618 о/с в частині накладення на ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лейтенанта поліції, на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення і до дня винесення судом рішення про поновлення на посаді.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив про безпідставність та протиправність прийняття оскаржуваних наказів з огляду на відсутність встановлення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку за наявності лише порушеного кримінального провадження, в якому не ухвалено обвинувального вироку, чим порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано застосовані відносно позивача заходи дисциплінарного впливу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 28 жовтня 2019 року №2361 у частині накладення на ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 11 листопада 2019 року №618 о/с у частині накладення на ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Поновлено ОСОБА_1 лейтенанта поліції, на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2019 року до 15 червня 2020 року без урахування обов`язкових податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лейтенанта поліції, на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць без урахування обов`язкових податків та зборів.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, Законом України «Про Національну поліцію» встановлено спеціальну норму, яка передбачає звільнення поліцейського з посади за вчинення кримінального правопорушення, вина у вчиненні якого має бути визнана обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України). Втім, вину позивача у вчиненні правопорушень не доведено, оскільки остаточне рішення по кримінальному провадженню №0000298 не прийняте. При цьому статтею 70 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено правові підстави для відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади), зокрема відносно поліцейського щодо якого здійснюється кримінальне провадження (частина третя)..

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції своє рішення мотивував тим, що вчинення дисциплінарного проступку є окремою підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби. Апеляційний суд зазначив, що предметом службового розслідування було порушення позивачем службової дисципліни, що не залежить від наявності чи відсутності остаточного вироку суду по кримінальному провадженню. В даному випадку, звільнення позивача відбулось у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, а тому накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції повністю відповідає тяжкості вчинених ним у сукупності проступків, обставинам, за яких їх скоєно, та співмірно із заподіяною ним шкодою суспільним інтересам, у зв`язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є законним, правомірним та обґрунтованим, пропорційним та за даних обставин справедливим, оскільки ОСОБА_1 вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту та Закону України «Про Національну поліцію». При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки службового розслідування, позивачем ані під час його проведення, ані під час судового розгляду справи надано не було.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності- як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) займають відповідальне та особливо відповідальне становище. До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження військової служби (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не встановлено.

Отже, ця справа за критерієм, встановленим пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України, є справою незначної складності.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Щодо посилань скаржника про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики слід зазначити, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з урахуванням правових висновків Верховного Суду, а наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин справ, установлених судами, тому посилання на те, що оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалено без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у вказаних постановах Верховного Суду, є безпідставними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У касаційній скарзі не наведено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, прийняте у справі незначної складності, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №320/7021/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Броварський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк