Справа № 460/702/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/702/20 пров. № А/857/13013/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року (суддя першої інстанції Комшелюк Т.О., м. Рівне),

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про:

визнання права на отримання 6 мінімальних пенсій за віком, 50 % додаткової пенсії від її мінімального розміру, щомісячної грошової допомоги в розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати згідно зі статтями 37, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу призначення пенсії, тобто з 27 серпня 2012 року;

визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні позивачу перерахунку та виплати 6 мінімальних пенсій за віком, 50 % додаткової пенсії від її мінімального розміру та щомісячної грошової допомоги в розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати згідно зі статтями 37, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу призначення пенсії, тобто з 27 серпня 2012 року;

зобов`язання з часу призначення пенсії по інвалідності, яка пов`язана з Чорнобильською катастрофою, тобто з 27 серпня 2012 року, здійснити перерахунок та виплату з урахуванням проведених виплат, який би відповідав розміру 6 мінімальних пенсій за віком, 50 % додаткової пенсії від її мінімального розміру та щомісячну грошову допомогу в розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати згідно зі статтями 37, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також державну пенсію особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права на отримання 6 мінімальних пенсій за віком, 50 % додаткової пенсії від її мінімального розміру, щомісячної грошової допомоги в розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати згідно зі статтями 37, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу призначення пенсії; визнання протиправними дії Головного управління фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати 6 мінімальних пенсій за віком, 50 % додаткової пенсії від її мінімального розміру згідно зі статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 13 серпня 2012 року по 31 грудня 2013 року та з 3 серпня 2014 року без обмеження кінцевим строком, а також щомісячної грошової допомоги в розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 13 серпня 2012 року без обмеження кінцевим строком; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з урахуванням проведених виплат, який би відповідав розміру 6 мінімальних пенсій за віком, 50 % додаткової пенсії від її мінімального розміру згідно зі статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за періоди з 13 серпня 2012 року по 31 грудня 2013 року та з 3 серпня 2014 року без обмеження кінцевим строком, а також щомісячної грошової допомоги в розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 13 серпня 2012 року без обмеження кінцевим строком відмовлено.

Не погодившись частково із таким рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 . В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вона має право на отримання пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без будь-яких обмежень та скасувань. Відповідач, незважаючи на набуте нею право на пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, надалі продовжує не виплачувати вказані пенсійні виплати.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 7 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання 08.12.2020 повідомлення на електронну пошту зазначеного учасника справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. У судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ОСОБА_1 була повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання 08.12.2020 повідомлень на номер телефону, зазначений даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 27 серпня 2012 року.

ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності (захворювання пов`язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС), що підтверджується довідкою серії НОМЕР_2 , виданою 15 серпня 2018 року.

З червня 2012 року позивач перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України. У період з 19 червня по 12 серпня 2012 року по позивач отримувала пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 13 серпня 2012 року по даний час позивач отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи в розмірі відшкодування фактичних збитків за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

15 листопада 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила, зокрема, провести перерахунок та виплату додаткової та державної пенсій в розмірах, передбачених безпосередньо статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

27 листопада 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою-доповненням, за змістом якої просила здійснити нарахування та виплату їй грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 17.12.2019 № Ж-4194/07.1-59 (Ж-4567-07.1-59) відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для перерахунку пенсійних виплат, передбачених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки їх обчислення та виплата здійсненні у відповідності до вимог чинного законодавства України. Щодо грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, то відповідач роз`яснив позивачу, що її нарахування та виплата належать до компетенції органів праці та соціального захисту за місцем реєстрації особи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що протягом 2012-2013 років нарахування та виплата додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796, мали здійснюватися в розмірах, передбачених Постановою № 745 та Порядком № 1210. Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 № 719-VII (далі Закон № 719), який набрав чинності з 1 січня 2014 року, не встановлював будь-яких обмежень з приводу застосування статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, з 1 січня 2014 року Законом № 719 не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів пенсій та додаткових пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлених статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно. Чинним залишався й Порядок № 1210, який встановлював менші розміри таких доплат та пенсії. Враховуючи принцип пріоритетності Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над підзаконним нормативно-правовим актом Порядком № 1210, з 1 січня 2014 року нарахування та виплата позивачу пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинні були здійснюватися у розмірі та на підставі, передбачених безпосередньо статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Обмеження дії норм статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 2014 році відбулося після прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII (далі Закон № 1622), який набрав чинності 3 серпня 2014 року. А тому, 3 серпня 2014 року Законом № 719 Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796, розміри пенсії, доплат до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Оскільки на цей час був також чинний Порядок № 1210, яким визначений механізм обчислення пенсії, доплати та додаткової пенсії, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон № 719 в редакції Закону № 1622 був прийнятий пізніше Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то саме положення Закону № 719 та Порядку № 1210 підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 3 серпня 2014 року. Отже, в період з 1 січня по 2 серпня 2014 року відповідач мав нараховувати та виплачувати позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком; державну пенсію, передбачену статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Суд зазначив, що нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства здійснюють органи органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації. Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в проведенні позивачу перерахунку та виплати щомісячної грошової допомоги у розмірі 40 % мінімальної заробітної плати відповідно до статті 37 Закону № 796, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивача такої допомоги, є безпідставними та в їх задоволенні належить відмовити.

Разом з тим, особа набуває право на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, додаткової та державної пенсій особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в силу вимог закону та, відповідно, не потребує додаткового ухвалення судового рішення щодо визнання такого права.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII).

Стаття 37 Закону № 796-XII (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлювала, що громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Ця допомога виплачується щомісячно органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації. Виплата за два і більше місяців забороняється.

Отже, нарахування та виплату передбаченої нею допомоги здійснюють органи органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації.

При цьому, протягом періоду спірних правовідносин, зміни до статті 37 Закону № 796-XII в частині суб`єкта, уповноваженого на виплату грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, не вносилися.

Однак, відповідач у справі є територіальним органом Пенсійного фонду України, а відтак нарахування та виплата грошової допомоги, передбаченої статтею 37 Закону № 796-XII, не входить до його повноважень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в проведенні позивачу перерахунку та виплати щомісячної грошової допомоги у розмірі 40 % мінімальної заробітної плати відповідно до статті 37 Закону № 796, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивача такої допомоги, є безпідставними, відмовивши в їх задоволенні.

Щодо вимог в частині нарахування та виплати спірних додаткової та державної пенсій суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-XII (в редакції, що діяла до 1 січня 2008 року) особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою Закону № 796-XII (в редакції, що діяла до 1 січня 2008 року) в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що позивач має право на призначення основної пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

У подальшому Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік2 від 14 червня 2011 року № 3491-VI (далі Закон № 3491) розділ VІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнений пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011).

Отже, Законом № 3491 Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-XII, розміри додаткової та державної пенсій особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання пункту 7 Закону № 3491 6 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745 (далі Постанова № 745), яка набрала чинності з 23 липня 2011 року та приписами якої визначені інші розміри додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796 відповідно.

Постановою Кабінету Міністрів України №Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи№ від 23 листопада 2011 року № 1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок № 1210).

Пункт 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 № 4282-VI встановлював, що у 2012 році, зокрема, норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Пункт 4 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 6 грудня 2012 року № 5515-VI встановлював, що у 2013 році, зокрема, норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Отже, протягом 2012-2013 років нарахування та виплата додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796, мали здійснюватися в розмірах, передбачених Постановою № 745 та Порядком № 1210.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині, що стосується перерахунку та виплати їй додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком та державної пенсії особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком за період з 13 серпня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

Однак, Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 № 719-VII (далі Закон № 719), який набрав чинності з 1 січня 2014 року, не встановлював будь-яких обмежень з приводу застосування положень статей 50, 54 Закону № 796-XII.

Таким чином, суд констатує, що з 1 січня 2014 року Законом № 719 не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-XII відповідно. Чинним залишався й Порядок № 1210, який встановлював менші розміри таких пенсій.

Враховуючи принцип пріоритетності Закону № 796-XII над підзаконним нормативно-правовим актом Порядком № 1210, на переконання суду, з 1 січня 2014 року нарахування та виплата позивачу додаткової та державної пенсій як особі, віднесеній до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинні були здійснюватися у розмірах, передбачених безпосередньо статтями 50, 54 Закону № 796-XII.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 № 1622-VII Прикінцеві положення Закону України №719-VII доповнено п.67 яким встановлено, зокрема, що норми і положення статей 39, 50 та 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Вказаний Закон України набирав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 03.08.2014.

Таким чином, в період з 01.01.2014 по 02.08.2014 при нарахуванні та виплаті державної (основної) пенсії та додаткової пенсії у відповідності до ст.50 та ст.54 Закону №796-XII застосуванню підлягають положення вказаних статей, а не підзаконні нормативно-правові акти, якими керувалось Управління.

Така правова позиція щодо застосування наведених норм права у спорах цієї категорії висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 квітня 2016 року в справі №285/4300/14-а, від 21 лютого 2018 року в справі № 619/2262/17.

Відтак, у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року відповідач мав нараховувати та виплачувати позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 50 Закону № 796-XII, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком; державну пенсію, передбачену статтею 54 Закону № 796-XII, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем за змістом відзиву, що нарахування та виплата позивачу спірних додаткової та державної пенсій у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року здійснювалися в розмірах, передбачених Постановою № 745 та Порядком № 1210.

Таким чином, в ході судового розгляду, судом встановлено вчинення відповідачем протиправних дій, які виразилися у виплаті позивачу додаткової та державної пенсій, передбачених відповідно статтями 50, 54 Закону № 796-XII, у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року в менших розмірах, ніж було передбачено чинним законодавством.

Отже, судом першої інстанції правильно частково задоволено позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті додаткової та державної пенсій як особі, віднесеній до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року в належних розмірах, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу такі додаткову та державну пенсії за вказаний період в належних розмірах є обґрунтованими, підтверджуються доказами, наявними у справі, а відтак підлягають до задоволення.

При цьому нарахування та виплата позивачу додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-XII, з 1 січня 2015 року здійснювалися у відповідності до Порядку № 1210.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII (далі Закон № 79), пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетний кодекс України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказані положення Закону № 79 не були визнанні неконституційними.

Отже, 1 січня 2015 року Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-XII.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був затверджений порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відтак, із набуттям чинності Закону № 79 Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону № 796.

Отже, виплачуючи позивачу з 1 січня 2015 року додаткову та державну пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону № 796, у порядку та розмірах, встановлених Порядком № 1210, відповідач діяв правомірно та, відповідно, жодним чином не порушив законні права та інтереси позивача щодо належного соціального забезпечення у старості.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 21 лютого 2018 року по справі № 619/2262/17 (адміністративне провадження № К/9901/1564/17), від 19 червня 2018 року по справі № 344/14522/17 (адміністративне провадження № К/9901/50716/18) та від 6 листопада 2018 року по справі № 303/6762/16-а (адміністративне провадження № К/9901/24630/18).

Таким чином, вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, а також державної пенсії особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 1 січня 2015 року, є безпідставними, а тому судом першої інстанції правильно відмовлено в їх задоволенні.

Разом з тим, відповідно до приписів КАС України суд не наділений повноваженнями щодо визнання за позивачем права на застосування до нього норми закону та, відповідно, отримання пенсійних (соціальних) виплат в певних розмірах.

Згідно з статтею 37 Закону № 796-XII щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства виплачується громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення.

Зі змісту статей 50, 54 Закону № 796-XII видно, що встановлені ними пенсійні виплати виплачуються особам з інвалідністю, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, особа набуває право на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, додаткової та державної пенсій особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в силу вимог закону та, відповідно, не потребує додаткового ухвалення судового рішення щодо визнання такого права.

Відтак, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем права на отримання 6 мінімальних пенсій за віком, 50 % додаткової пенсії від її мінімального розміру, щомісячної грошової допомоги в розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати згідно зі статтями 37, 50, 54 Закону № 796-XII з часу призначення пенсії.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 28.12.2020.