Справа № 695/3216/19
Суддя: Степченко М. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3216/19

номер провадження 2-а/695/22/20

10 грудня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю: секретаря с/з Біленко Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції Литвина Олександра Васильовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора 4 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції Литвина О.В. (відповідач 1), Департаменту патрульної поліції (відповідач 2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач обґрунтовує свій позов тим, що 24.09.19 р. поштою йому надійшла оскаржувана постанова.

У постанові зазначено, що він 16.09.19 р. в 00-42 год. в м. Києві, вул. Кільцева дорога 70, вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а саме: керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» н.з. НОМЕР_1 порушив вимоги дорожнього знаку 4.2, тим самим порушивши вимоги п 8.4.г Правил дорожнього руху.

Відповідач 1 розглянув справу і виніс оскаржувану постанову на місці вчинення нібито у присутності Позивача, в якій зазначено, що він від підписання і одержання постанови відмовився. Поряд з цим, Позивач заперечує свою вину у вчинені правопорушення, оскільки він за вказаних обставин не перебував у місті Києві, ніколи не керував вищевказаним автомобілем і правопорушення не вчинював.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, тому просить суд визнати дії інспектора неправомірними, а постанову скасувати. Крім цього позивач просить вирішити питання про понесені ним судові витрати, а саме за наявності судових витрат станом на час винесення судового рішення, стягнути їх згідно з ч.1 ст.139 КАС України на його користь з Відповідача 2.

Розгляд вказаної справи здійснюється в спрощеному позовному провадженні відповідно до ухвали суду від 30.09.2019 року.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та наполягали на його задоволенні з підстав, викладених в ньому. У подальшому 10.12.2020 р. від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відзив відповідачами не надано.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1524684 від 16.09.2019 о 00-42 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мерседе Бенц» н.з. НОМЕР_1 , в м. Київ вул. Кільцева дорога 70, порушив вимоги дорожнього знаку 4.2, чим порушив п.8.4.г ПДР України і його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.

У даній постанові зазначено, що позивач відмовився від підпису або отримання постанови.

За правилами ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи взагалі не містять будь-яких відомостей про встановлення працівником поліції обставин, зазначених в постанові.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.10 розділу III вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як встановлено ч.ч.2, 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Разом з тим, відповідачами не надано до матеріалів справи жодних доказів, якими було б зафіксовано порушення позивачем ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Посилання на здійснення відеофіксації порушення оскаржувана постанова не містить.

Відсутність відеозапису або протоколу про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Суд відзначає, що доказів вчинення позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення відповідачами не надано зовсім.

Показання свідків правопорушення (у разі його вчинення) відповідачем не відбиралися, оскільки до матеріалів справи копії таких показань не надано, посилання на показання свідків в оскаржуваній постанові відсутні.

Натомість допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , ствердила суду, що 16.09.2019 р. її чоловік ОСОБА_1 був вдома, до м. Києва не їздив. Крім того свідок зауважила, що у власності автомобіля вони не мають.

Допитаний в судовому засіданні позивач в якості свідка, ствердив, що він 16.09.2019 р. був вдома, разом з дружиною, до Києва не їздив і працівники поліції його не зупиняли. Автомобіль, що заначений у оскаржуваній постанові, йому не належить, він ніколи ним не керував. Свідок ОСОБА_1 ствердив, що він має посвідчення водія на право керування транспортними засобами, але у власності автомобіля не має.

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не доведено жодним належним та допустимим доказом.

Позивач заперечує проти вчинення правопорушення, тоді як відповідачі, будучи суб`єктами владних повноважень у спірних відносинах не надали доказів правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1524684 від 16.09.2019 року підлягає скасуванню.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення , за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

Так, згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Суд вважає, що стороною відповідачів не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до положеньч.3 ст. 286 КАС України вимога позивача про визнання дій інспектора протиправними не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд, зважаючи на неповноту розгляду справи про адміністративне правопорушення та невірне встановлення фактичних обставин справи у постанові, відсутності будь-яких доказів та заперечень з боку відповідачів, вважає, що постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити, в зв`язку з чим позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України, суд зазначає про таке.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону №3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються положеннями КАС України та іншими законами.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

07.10.2019 р. на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9031,50 грн. до суду надано копії додаткової угоди-доручення №25/09/19-1 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №25/09/19 від 25.09.2019 р., акту-розрахунку №25/09/2019-1 наданих адвокатських послуг (вчинених дій, виконаних робіт) від 30.09.2019 р., рахунок-фактуру № 1-25/09/19, квитанції № 42 від 30.09.2019 р.

З копії акту-розрахунку №25/09/2019-1 наданих адвокатських послуг (вчинених дій, виконаних робіт) від 30.09.2019 р. вбачається, що адвокат ОСОБА_3 надав позивачу правову допомогу на загальну суму 7024,50 грн., а саме:

1) перша зустріч з клієнтом, вивчення оскаржуваної постанови, визначення фактичних та правових підстав притягнення клієнта до адміністративної відповідальності, визначення та узгодження правової позиції, аналіз наявних та яких можливе здобуття доказів, роз`яснення (консультування) Клієнта стосовно чинного законодавства про порядок і підстави притягнення до адміністративної відповідальності, порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення і порядку оскарження відповідних рішень, у тому числі ст. 122, ст.ст.288, 289, 292, 293, 303, 307, 308 КУпАП, КАС України. Узгодження правової позиції щодо термінової підготовки та подання адміністративного позову, надання відповідних консультацій клієнту. Дата 25.09.2019. Витрачений час 2,0 год. Вартість роботи адвоката 2007,00 грн.

2) складання проекту позовної заяви (адміністративного позову) та узгодження його з клієнтом, наступне оформлення і підписання остаточного тексту позовної заяви (адміністративного позову), та оформлення додатків, узгодження його з клієнтом та підписання. Дата 25.09.2019. Витрачений час 45,0 год. Вартість роботи адвоката 5017,50 грн.

Згідно копії рахунку-фактури № 1-25/09/19 адвокат в рахунок включив, крім зазначених вище адвокатських послу, передоплату за участь адвоката у 2 наступних судових засіданнях в сумі 2007,00 грн. загальна сума адвокатських послуг становить 9031,50 грн.

Згідно копії квитанції № 42 від 30.09.2019 р. позивач здійснив оплату вищевказаних послуг адвоката на загальну суму 9031,50 грн.

Щодо п.1 акту-розрахунку №25/09/2019-1 наданих адвокатських послуг (вчинених дій, виконаних робіт) від 30.09.2019 р. суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.134 КАС України надання консультацій та роз`яснень, аналіз документів не відносяться до витрат на правничу допомогу. Аналіз законодавства та судової практики не є окремим видом правничої допомоги в розумінні статей 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є складовою з підготовки та оформлення позовної заяви, тому стягнення витрат у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо складення позовної заяви, суд зазначає, що позовна заява підписана представником позивача адвокатом Фединою О.В. 25.09.2019 р., тобто в день укладення договору про надання правової допомоги. Загальний обсяг позовної заяви становить 4 аркуші. При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що мотивування позовних вимог по суті займає лише 1 (один) аркуш заяви, зміст решти аркушів документа становлять технічну інформацію, цитування змісту оскаржуваної постанови та цитування норм законодавства, що не потребує значних професійних затрат на її підготовку та викладення.

Враховуючи незначну складність справи, досліджені докази, що надані на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами та наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги.

У постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18 зазначено, що у визначенні розумного необхідного розміру сум, що належать сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, що склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Таким чином, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру витрат на оплату адвокатських послуг порушено принцип співмірності та розумності розміру таких витрат (оскільки сума штрафу по оскаржуваній постанові становить 255,00 грн., а послуги адвоката становлять 9031,50 грн.), тому задоволенню підлягає сума в розмірі 3000,00 грн., що є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 251, 245, 258 КУпАП, ст.ст. 2,5,9,72, 73, 77, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції Литвина Олександра Васильовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектора 4 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції Литвина Олександра Васильовича серії ЕАК №1524684 від 16.09.2019 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя М.Ю. Степченко