Справа № 440/665/20
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 р.Справа № 440/665/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду клопотання представника ОСОБА_1 - Сухна А.Г. про розподіл судових витрат у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року по справі № 440/665/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним рішення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним рішення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року у розмірі 3375 грн. 17 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 192,45грн.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 гривень 80 копійок на користь держави.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 р. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задоволено частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 по справі № 440/665/20 скасовано.

Прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Стягнуто з Головного управління поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 .

Від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій вона просила ухвалити додаткове судове рішення у справі № 440/665/20 яким: Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області, , на користь ОСОБА_1 , І П Н НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 гривень 15 копійок. Також, від ОСОБА_1 надійшла заява роз`яснення абзацу сьомого резолютивної частини постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 року.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та роз`яснення судового рішення у справі № 440/665/20 відмовлено.

Представником ОСОБА_1 - Сухном А.Г. заявлене клопотання про розподіл судових витрат, в якому він просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1362,60 грн.

Сторони та представник позивача про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлялися на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши доводи клопотання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Порядок ухвалення додаткового рішення визначений ст. 252 КАС України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В клопотанні про розподіл судових витрат представником позивача заявлено до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі судові витрати у розмірі 1362,60 грн., які складаються з: 1) 229,88 грн. компенсація за відрив від звичайних занять; 2) 60,00 грн. добові; 3) 1072,72, грн. витрати на пальне.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 135 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Що стосується розподілу судових витрат в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі компенсації за відрив від звичайних занять, колегія суддів зазначає, що така компенсація, в силу приписів ст. 135 КАС України, сплачується у випадку ухвалення судового рішення на користь сторони (та/або її представнику) і ця сторона не є суб`єктом владних повноважень.

Оскільки клопотання про розподіл судових витрат заявлене представником позивача на стадії вирішення питання про ухвалення додаткового рішення та про роз`яснення судового рішення і ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та роз`яснення судового рішення у справі № 440/665/20 відмовлено, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність для задоволення клопотання в цій частині.

Що стосується розподілу судових витрат в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі добових, колегія суддів зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України не містить визначення терміну «добові», а постановою Кабінету Міністрів від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» не передбачено компенсацію добових витрат у зв`язку з участю у судових засіданнях по адміністративній справі.

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

При цьому, добові - це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб сторони та (або) її представника у разі переїзду до іншого населеного пункту. Ці витрати можуть бути підтверджені касовими чеками, рахунком готелю тощо.

Колегія суддів зазначає, що відрядженням є поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства (організації, установи) для виконання службового доручення поза місцем роботи. На весь період відрядження, у тому числі часу перебування в дорозі, за працівником зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток і сплачуються добові за кожен день перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення й назад та витрати за найм житла.

При цьому, постанова Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 р. № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» врегульовує відносини щодо розміру, порядку нарахування та виплати суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів між роботодавцем та працівником.

Проте, ОСОБА_2 приймав участь у справі як представник ОСОБА_1 і не представляв інтереси підприємства (установи, організації), доказів направлення його у відрядження підприємством, установою та організацією, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, а отже доказів понесення таких витрат, не надав.

Таким чином, підстави для стягнення на користь представника позивача суми добових витрат відсутні.

Що стосується розподілу судових витрат в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі витрат на пальне, у зв`язку з переїздом ОСОБА_2 з м. Кременчук до м. Харкова і у зворотному напрямку, колегія суддів зазначає наступне.

Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ затверджені постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 № 590 (далі - Постанова № 590), згідно з додатком до якої витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» № 98 від 02.02.2011 (далі Постанова № 98), державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються, окрім іншого, витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Згідно з п. 6 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 (далі Інструкція № 59), витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Відповідно до п. 14 розділу І Інструкції № 59 підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України.

Згідно з абз. 17 ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Разом з тим, п. 10 постанови № 98 та п. 12 розділу ІІІ Інструкції № 59 передбачено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Аналіз наведених правових положень, дає підстави для висновку, що сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою КМУ № 98 і Інструкцією № 59, норми відшкодування витрат на відрядження.

Колегія суддів зазначає, що Постанова № 590, яка відсилає до Постанови № 98, що регулює відносини щодо визначення суми, складу витрат на відрядження та умови їх відшкодування державним службовцям та іншим особам, які направляються у відрядження, не може обмежувати право особи, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративних справах, на компенсацію витрат на проїзд, пов`язаних з переїздом до суду, який знаходиться в іншому населеному пункті на власному транспорті. При цьому, повинен враховуватись баланс між необхідністю використання власного транспортного засобу та неможливістю використання транспорту загального користування.

Отже, розмір витрат, підтверджений вартістю пального, необхідного для переїзду власним транспортом, відноситься до складу судових витрат у разі переїзду до іншого населеного пункту.

Водночас, вищезгадані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43 (далі норми витрат № 43), призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 норми витрат № 43 для автомобілів встановлюються такі види норм витрат палива, зокрема, базова лінійна норма на пробіг автомобіля - на 100 км.

Згідно з п.1.2 розділу 1 норми витрат № 43 базова лінійна норма H s встановлюється для легкових автомобілів і автобусів (повна маса яких не перевищує 3,5 т) та самоскидів - з половиною навантаження.

Базові лінійні норми по типах автомобілів наведені в таблицях додатків А і Б в розрізі моделей (модифікацій) автомобілів в алфавітному порядку (за українським та латинським алфавітом).

У зв`язку з тим, що більшість сучасних автомобілів мають багатоваріантне конструктивне виконання (комплектація однієї моделі автомобіля різними моделями двигуна, коробки передач, головної передачі, тощо), новорозроблені та переглянуті починаючи з 1997 року базові лінійні норми наведені в окремих таблицях з зазначенням технічних даних та особливостей конструктивного виконання моделей (модифікацій) транспортних засобів, які дозволяють їх ідентифікувати. Ці норми поширюються лише на моделі (модифікації) автомобілів з зазначеними технічними даними та особливостями конструктивного виконання.

За даними, наведеними у рядку 61 таблиці А.2.3 Додатку до норм витрат № 43 «Легкові автомобілі (з наведенням ідентифікаційних даних)» для моделі (модифікації) автомобіля Hyundai Tucson (тип кузова 5-дв. універсал, маса: споряджена/повна, кг 1550/2140, модель двигуна G4GC, V p, куб. см 1975, N e, кВт 104,0, тип КП 5M, розгорнута колісна формула 1-ППУ, 2-ПВ) базова лінійна норма витрати палива H s, у літрах на 100 км пробігу автомобіля становить 8,8 л.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач прибув з міста Кременчука до міста Харкова (Другого апеляційного адміністративного суду) на належному йому автомобілі Hyundai Tucson та 10.12.2020 р. брав участь у судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання. При цьому, враховуючи баланс між необхідністю використання власного транспортного засобу та неможливістю використання транспорту загального користування, суд зазначає, що позивач має статус особи з інвалідністю ІІ групи.

Разом з тим, можливість стягнення компенсації витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, в тому числі на пально-мастильні матеріали, можливе лише у разі ухвалення судового рішення на користь сторони у справі, яка заявила таке клопотання. Як вказувалося вище, оскільки клопотання про розподіл судових витрат заявлене представником позивача на стадії вирішення питання про ухвалення додаткового рішення та про роз`яснення судового рішення і ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та роз`яснення судового рішення у справі № 440/665/20 відмовлено, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність для задоволення клопотання в цій частині.

Посилання заявника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.07.2020 р. у справі № 524/6442/16-а є безпідставними, оскільки при вирішенні спірних правовідносин в частині, що стосується розподілу судових витрат, суд касаційної інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію йому витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, в тому числі на пально-мастильні матеріали, однак у межах встановлених законодавством норм відшкодування витрат на відрядження, тобто з урахуванням встановлених норм (норм витрат № 43) за 1 кілометр пробігу, з огляду на те, що судове рішення у суді апеляційної інстанції ухвалене саме на користь позивача, який не є суб`єктом владних повноважень.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання представника ОСОБА_1 - Сухна А.Г. про розподіл судових витрат у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року по справі № 440/665/20 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 252 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Сухна А.Г. про розподіл судових витрат у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року по справі № 440/665/20 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Макаренко Я.М.

Повний текст ухвали складено 29.12.2020 року.