Справа № 420/9233/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9233/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування висновку та наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» 21 вересня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконними дії, визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральний збиток.

24 вересня 2020 року ухвалою адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою від 06 жовтня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви та надано 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

20 жовтня 2020 року до суду від представника позивача за вх. №43805/20 надійшла заява про усунення недоліків з належним чином оформленою позовною заявою, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування за фактами проведення слідчих дій працівниками УСБУ в Одеській області, ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, в адміністративній будівлі УБЗПТЛ ГУНП в рамках кримінального провадження, зареєстрованого 25.02.2020 у ЄРДР №0000207 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.08.2020 року № 2009 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.08.2020 року № 1164 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС ВБЗТЛ УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області, у разі проведення реорганізації на рівноцінну посаду ВБЗПТЛ ГУНП в Одеській області, з поверненням спеціального звання підполковник поліції;

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

6. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію морального збитку у розмірі 2000000 грн.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх. №43805/20); відкрито провадження у адміністративній справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребувано у Головного управління Національної поліції в Одеській області належним чином засвідчену копію матеріалів службового розслідування, за результатами якого прийнято наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.08.2020 року № 2009.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним не було порушено жодного з пунктів законодавства та відомчих нормативно-правових актів, перелічених у наказі Головного управління Національної поліції України в Одеській області від 21.08.2020 року №2009 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області, на підставі яких до позивача було застосовано невиправдану та виключну міру дисциплінарного покарання у вигляді звільнення зі служби в поліції. Висновок про проведення службової перевірки та наказ Головного управління Національної поліції України в Одеській області від 21.08.2020 року №2009 не містить свідчень в чому конкретно, в яких діях було висловлено порушення позивачем кожної окремої вказаної норми закону та відомчих нормативно-правових актів, наявні лише звинувачення. Фактичною підставою для звільнення послужила пред`явлена позивачу слідчим ТУ ДБР підозра у скоєнні кримінального правопорушення, інакше за вказані численні порушення до дисциплінарної відповідальності також був би притягнений основний виконавець доручення слідчого та ініціатор відпрацювання ОСОБА_2 , однак, у наказі відсутнє посилання щодо скоєння ним жодного дисциплінарного проступку, а це свідчить про відсутність в його діях дисциплінарних проступків. Отже, без постановлення судового вироку неможливо встановити винуватість або не винуватість у отриманні неправомірної вигоди, а також вимагання, а тому підстави для звільнення відсутні. Співробітниками ГУ НП в Одеській області при проведенні службової перевірки навмисно були викривлені факти розглянутих подій та навмисно підмінно тлумачення норм чинного законодавства та відомчих нормативних актів щоб звинуватити позивача у неіснуючих порушеннях та на вигаданих підставах звільнити з Національної поліції.

23 листопада 2020 року від Головного управління Національної поліції в Одеській області до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№49710/20) у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що за відомостями, викладеними у доповідній записці керівництва УКЗ ГУНП за фактами проведення слідчих дій працівниками УСБУ в Одеській області, ТУ ДБР, розташованого в м.Миколаєві в рамках кримінального провадження, зареєстрованого 25.02.2020 року у ЄРДР №0000207 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди працівниками УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області від осіб, які надають інтимні послуги на території м.Одеси. Станом на 16.07.2020 року старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. З метою перевірки вищевказаних відомостей, наказом ГУПН в Одеській області від 16.07.2020 року №1693 призначене службове розслідування у формі письмового провадження. Дисциплінарною комісією до ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві направлено лист про надання інформації, та отримано інформацію, а саме: копію повідомлення про підозру старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 ; копії ухвал суду про обрання запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту; копії ухвал суду про відсторонення від займаних посад; копії протоколу, складеного за результатами проведення НСРД від 28.05.2020 року; витяг з кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР 25.02.2020 року. Поряд з матеріалами кримінального провадження в рамках службового розслідування були допитані особи, які підтверджують вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , що виразилось у особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, неприпиненні, укритті від обліку і нереєстрації шляхом неповідомлення на «службу 102» фактів вчинення гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неправомірних дій, непритягнення громадянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.181-1 КУпАП, вступі у неділові стосунки з останніми, вимаганні, отриманні від ОСОБА_3 грошових коштів, що призвело до оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівня довіри населення до поліції та неінформуванні про допущені порушення безпосереднього керівника. Зазначає, що службове розслідування проведено з суровим дотриманням законодавства, всі обставини з`ясовано вірно та у повному обсязі. Підкреслює, що позивач від надання пояснень в ході службового розслідування відмовився взагалі. Висновок службового розслідування реалізовано шляхом видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який реалізований прийняттям наказу про звільнення позивача. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Ухвалами суду від 28 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та у задоволенні клопотання відповідача про залучення другого відповідача по справі.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та відзивом відповідача на позовну заяву, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 , старший лейтенант поліції, працював в ОВС з 11.08.2014 року по 06.11.2015 року, в Національній поліції України з 07.11.2015 року, з 06.09.2019 року займав посаду оперуповноваженого ВБЗТЛ УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області.

16 липня 2020 року начальник УКЗ ГУНП в Одеській області звернувся до т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області з доповідною запискою «Про доцільність призначення службового розслідування».

Головним управлінням Національної поліції в Одеській області 16.07.2020 року прийнято наказ №1693 «Про призначення службового розслідування та складу дисциплінарної комісії», відповідно до якого зазначається, що 15.07.2020 року до Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла інформація про те, що працівники УСБУ в Одеській області, ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві проводять слідчі дії (обшуки) в адміністративній будівлі УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області в рамках кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР 25.02.2020 року за №0000207, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди у сумі 2500 доларів США заступником начальника управління-начальником ВБЗТЛ УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області майором поліції Індичанським В.А., старшим оперуповноваженим в ОВС ВБЗТЛ УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_5 та оперуповноваженим ВБЗТЛ УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 від громадян (анкетні дані в інтересах слідства не розголошуються) за непритягнення останніх до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.181-1 КУпАП та наказано призначити службове розслідування за вказаним фактом у формі письмового провадження; створити дисциплінарну комісію.

16 липня 2020 року п.4 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області №925 о/с відсторонено від виконання службових обов`язків (посади) оперуповноваженого ВБЗТЛ УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування.

Під час службового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Одеській області:

- від ТУ ДБР у м.Миколаєві отримано: копію ухвали слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_1 домашнього арешту; копію ухвали слідчого судді про відсторонення ОСОБА_1 від посади; копію повідомлення про підозру ОСОБА_1 ; копію ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку в приміщеннях УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області; копію протоколу складеного за результатами НСРД від 28.05.2020 року; витяг з ЄРДР;

- відібрані пояснення від ОСОБА_3 ;

- опитано ОСОБА_6 ;

- опитано оперуповноваженого УБЗПТЛ ГУНП капітана поліції ОСОБА_2 ;

- опитано підполковника поліції ОСОБА_5 ;

- опитано старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- опитано майора поліції ОСОБА_7 ;

- опитано полковника поліції ОСОБА_8 ;

- ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився з посиланням на ст.63 Конституції України.

14.08.2020 року за результатами службового розслідування дисциплінарною комісією складено висновок, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.1, 2 ч.1 ст.18 п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1, 2, 3, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2, 3, 5, 6, 7 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, ч.1 ст.6 ч.ч.1, 2 ст.251, ч.1 ст.254 КУпАП, п.п.1, 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, п.6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, Присягу поліцейського, п.п.1 п.2 розділу ІІ Положення про УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області та вимоги п.п.1.3, 1.4 розділу І, п.2.22 розділу ІІ функціональних обов`язків від 12.07.2019 №15/1860дск, що виразилось у особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, неприпиненні, укритті від обліку і нереєстрації, шляхом неповідомлення на «службу 102» фактів вчинення гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неправомірних дій, непритягнення громадянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.181-1 КУпАП, вступі у неділові стосунки з останніми, вимаганні, отриманні від ОСОБА_3 грошових коштів, що призвело до оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівня довіри населення до поліції та неінформуванні про допущені порушення безпосереднього керівника. Ураховуючи викладене, комісія вважає, що службове розслідування за фактами проведення слідчих дій працівниками УСБУ в Одеській області, ТУ ДБР, розташованого в м.Миколаєві, в адміністративній будівлі УБЗПТЛ ГУНП в рамках кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР 25.02.2020 за №0000207, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, закінченим (п.1).

Відомості, які стали підставою для призначення вказаного службового розслідування, визнати такими, що знайшли своє підтвердження в частині грубих порушень службової дисципліни посадовими особами УБЗПТЛ ГУНП (п.2).

За скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні п.п.1, 2 ч.1 ст.18 п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1, 2, 3, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2, 3, 5, 6, 7 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, ч.1 ст.6 ч.ч.1, 2 ст.251, ч.1 ст.254 КУпАП, п.п.1, 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, п.6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, Присягу поліцейського та вимоги п.п.1.3, 1.4 розділу І, п.2.22 розділу ІІ функціональних обов`язків від 12.07.2019 №15/1860дск, п.п.1 п.2 розділу ІІ Положення про УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області, затвердженого наказом ГУНП від 06.09.2018 №3076, оперуповноваженого ВБЗТЛ УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

21 серпня 2020 року Головне управління Національної поліції в Одеській області прийняло наказ №2009 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області» яким наказано за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушення п.п.1, 2 ч.1 ст.18 п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1, 2, 3, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2, 3, 5, 6, 7 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, ч.1 ст.6 ч.ч.1, 2 ст.251, ч.1 ст.254 КУпАП, п.п.1, 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, п.6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100,п.п.1.3, 1.4 розділу І, п.2.22 розділу ІІ функціональних обов`язків від 12.07.2019 №15/1860дск, п.п.1 п.2 розділу ІІ Положення про УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області, затвердженого наказом ГУНП від 06.09.2018 №3076 та Присяги поліцейського, оперуповноваженого відділу боротьби з торгівлею людьми управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції (п.1).

Відповідно до примітки у наказі, позивач з ним ознайомлений 25.08.2020 року.

31 серпня 2020 року Головне управління Національної поліції в Одеській області,на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2009 від 21.08.2020 року,прийняло наказ №1164 о/с, яким відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 31 серпня 2020 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0154987), оперуповноваженого відділу боротьби з торгівлею людьми управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Одеській області, виплативши грошову компенсацію за 20 діб невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2020 року по день звільнення.

Позивач не погоджуючись з висновком службового розслідування, наказом від 21 серпня 2020 року №2009 та з наказом від 31 серпня 2020 року №1164 о/с просив їх визнати протиправними та скасувати, поновити його на посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію морального збитку.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За змістом пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, (далі - Дисциплінарний статут) дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно із статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Правила етичної поведінки поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 №1179.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаних Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Акцентуючи увагу на тому, що Закон України «Про Національну поліцію» виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, суд має на меті звернути увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

При цьому слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Також гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Як вбачається з висновку службового розслідування: «Неприпинення, укриття від обліку і не реєстрація фактів вчинення гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неправомірних дій, непритягнення громадянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.181-1 КУпАП, вступ у неділові стосунки з останніми, вимаганні, отриманні від ОСОБА_3 грошових коштів, недотримання вимог статей 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ігнорування Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 №1179 стали наслідком низьких ділових та моральних якостей ОСОБА_1 ».

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування за фактами проведення слідчих дій працівниками УСБУ в Одеській області, ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, в адміністративній будівлі УБЗПТЛ ГУНП в рамках кримінального провадження, зареєстрованого 25.02.2020 у ЄРДР №0000207 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 2 розділу 6 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно висновків службових розслідувань про результати службового розслідування за фактами проведення слідчих дій працівниками УСБУ в Одеській області, ТУ ДБР, розташованого в м.Миколаєві, в адміністративній будівлі УБЗПТЛ ГУНП в рамках кримінального провадження, зареєстрованого 25.02.2020 у ЄРДР №0000207 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, дисциплінарною комісією встановлено, що наведені факти, визнано такими, що знайшли своє підтвердження.

З аналізу характеру правовідносин, можливо зробити висновок, що позивач не згоден з наказами Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2009 від 21.08.2020 року та №1164 о/с від 31.08.2020 року.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 7 лютого 2017 року у справі №800/45/16 та підтримано Верховним Судом у постанові від 11 травня 2018 року у справі №766/7172/17.

У даній справі спосіб захисту, обраний ОСОБА_1 щодо оскарження висновків службового розслідування, не є належним та ефективним з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Навіть у випадку встановлення судом помилковості висновків розслідування відносно позивача, суд не матиме змоги у межах предмету спору ефективно захистити права позивача, так як оскаржувані ним висновки розслідування не створюють для позивача будь-яких наслідків.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.02.2018 по справі № 800/191/17 відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Доказів того, що висновки службового розслідування безпосередньо порушують права ОСОБА_1 суду не надано, а скасування висновків службового розслідування ніяким чином не відновить порушених прав позивача.

Виходячи з викладеного, вимоги позивача в частині скасування висновків службового розслідування задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Крім того, під час проведення службового розслідування позивачу було запропоновано надати пояснення, але останній від надання таких пояснень відмовився.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Посилання позивача на порушення статті 62 Конституції України є необґрунтованими, оскільки суд не вирішує питання обґрунтованості такого обвинувачення в межах кримінального провадження.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Доводи, викладені у позовній заяві, стосовно того, що вироку суду про визнання його винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не було суд відхиляє, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено частиною 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає помилковим твердження позивача про неправомірність накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв`язку із відсутністю факту вчиненого ним діяння, оскільки такий спростовується висновком службового розслідування.

Таким чином, на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, тому відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення компенсації морального збитку є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 10 жовтня 2019 року справа №815/2443/16, постанові від 04 грудня 2019 року справа №824/355/17-а, постанові від 07 лютого 2020 року справі №260/1118/18.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що провадження у справі відкрито 26 жовтня 2020 року, строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, приймаючи до уваги те, що останній день розгляду справи припав на святковий день, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 28 грудня 2020 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про: визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування за фактами проведення слідчих дій працівниками УСБУ в Одеській області, ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, в адміністративній будівлі УБЗПТЛ ГУНП в рамках кримінального провадження, зареєстрованого 25.02.2020 у ЄРДР №0000207 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.08.2020 року № 2009 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.08.2020 року № 1164 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС ВБЗТЛ УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області, у разі проведення реорганізації на рівноцінну посаду ВБЗПТЛ ГУНП в Одеській області, з поверненням спеціального звання підполковник поліції; стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію морального збитку у розмірі 2000000 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул.Єврейська, буд.12, м.Одеса, 65014, ).

Суддя Вовченко О.А.