Справа № 286/3228/20
Суддя: Кулініч Я. В.
Дата ухвалення: 2020-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/3228/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Щипська І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Овручі адміністративну справу за позовом представника ОСОБА_1 Болтіка Антона Сергійовича до інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Вознюка Олександра Валерійовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови , -

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , звернувся з позовом до інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Вознюка Олександра Валерійовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області, яке знаходиться по вул. Покровська, 96 в м. Житомир, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3291152 від 15.10.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн..

Мотивуючи тим, що 15.10.2020 року на автомобільній дорозі Київ-Ковель-Ягодин ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом було зупинено працівниками патрульної поліції, у зв`язку з тим, що позивач порушив правила здійснення обгону. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, відносно позивача інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Вознюком Олександром Валерійовичем було винесено постанову та застосовано адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.. Вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконним та необґрунтованим. Встановлені поліцейським в оскаржуваній постанові обставини не відповідають дійсності, оскільки позивач не вчиняв адміністративне правопорушення. Всупереч вимогам ст. ст. 245,280 КУпАП не було з`ясовано наявна вина у вчиненні правопорушення, у постанові не зазначено будь-якої вказівки на технічний засіб, яким здійснювалася фіксація вчиненого правопорушення.

Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.262 КАС України в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача надіслав відзив в якому просить в задоволені позовних вимог відмовити за безпідставністю, оскільки ОСОБА_1 було скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме порушено вимоги 14.6 Правил дорожнього руху. Останнього було зупинено інпектором поліції, що видно з доданого відеофайла. Також, з доданого відеофайла видно, що водію було роз`яснено порушені ним правила, за що позивач вибачився. Доказом вини позивача у порушенні правил дорожнього руху являється постанова винесена у встановленому законом порядку. Позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, останньому було роз`яснено його права. Крім того, доказів в обгрунтування позовних вимог позивачем не надано. Щодо розгляду справи на місці без складання протоколу, зазначає, що зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови. Також, у встановлених законодавством випадках допускається скорочене провадження, яке передбачає, зокрема фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.10.2020 року відносно ОСОБА_1 , інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Вознюком Олександром Валерійовичем, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАМ № 3291152, відповідно до якої ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Peugeot 407 НОМЕР_1 здійснив обгін на перехресті автомобільних доріг Київ-Ковель-Ягодин, чим порушив п. 14.6.а ПДР і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої накладено штраф в розмірі 425,00 грн. (а. с. 9).

Згідно п.14.6.а Правил дорожнього руху України, обгін заборонено, зокрема, на перехресті.

Диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП визначено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. п. 1,3,8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У відповідності до ч. 2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Відповідно до ст.242 КАС України, рішення має бути законним, ухваленим відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана: по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а по-друге, відповідно до ст. 252 КУпАП, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності згідно зі ч. 2 ст. 77 КАС України, покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підтвердження правомірності свого рішення відповідач до відзиву на позовну заяву додав компакт-диск з відеозаписом, який, на думку відповідача, підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до п. 1 та 2 розділу III Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою 283 КУпАП, повинна містити відомості, в тому числі, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Як встановлено судом, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а тому в силу ст. 74 КАС України відеозапис, наданий відповідачем, не може вважатися допустимим доказом і прийнятий судом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №524/1284/17.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідач не надав суду докази, які підтверджують факт направлення позивачу відзиву на позовну заяву компакт-диску, наданих до суду.

Крім того, оскаржувана постанова відповідача не містить посилання на жоден доказ, а також пояснення свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

У зв`язку з викладеними вимогами КАС України, суд не бере до уваги докази, які не були надані протилежній стороні заздалегідь.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які можуть бути прийняті судом на підтвердження того, що позивачем були порушені Правила дорожнього руху, а єдиний доказ визнаний судом недопустимим, позивач заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, тому суд вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення, що є його обов`язком відповідно до ст. 78 КАС України, а відтак суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є не доведеним.

Крім того, Верховний суд, як суд касаційної інстанції, в постанові від 07.06.2018 зауважив, що порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Крім того, приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що інспектор роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Вознюк Олександр Валерійович не є належним відповідачем по справі.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 205, 246, 255, 286 КАС України, ст. ст. 247, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Вознюка Олександра Валерійовича від 15.10.2020 року серії ЕАМ №3291152, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Я. В. Кулініч